ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 420/19301/21
провадження № К/990/13781/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Смоковича М.І., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року (у складі головуючого судді - Андрухіва В.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Коваля М.П., суддів: Кравченка К.В., Зуєвої Л.Є.) у справі №420/19301/21
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №6-дв від 07.10.2021 «Про оголошення догани ОСОБА_1 » (далі - Наказ №6-дв від 07.10.2021);
- зобов`язати відповідача анулювати відповідний запис про накладення дисциплінарного стягнення «оголошення догани» начальнику Головного управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_1 .
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, зокрема, що наведені в оскаржуваному наказі норми Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, затвердженого наказом ДМС України від 18.07.2011 № 28 (далі - Положення №28; із змінами), про порушення яких позивачем зазначено у Наказі №6-дв від 07.10.2021, нею порушено не було, а тому підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності були відсутні.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2022, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022, позовну заяву задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Наказ №6-дв від 07.10.2021; у задоволенні решти позову відмовлено.
4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, входив з того, що оскаржуваний наказ прийнятий протиправно, за відсутності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, оскільки під час дисциплінарного провадження та при прийнятті оскаржуваного наказу невірно встановлено порушення строку прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, що свідчить про неповне з`ясування усіх обставин під час дисциплінарного провадження, а також не враховано, що за вказані порушення міграційного законодавства було притягнуто до відповідальності двох працівників Головного управління, до посадових обов`язків яких належить виконання запитів, внесення інформації до бази даних, підготовка висновків та контроль за виконанням вказаних завдань. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень) на неї.
5. Не погодившись із прийнятими у справі судовими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі №420/19301/21, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
6. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач, посилаючись на:
- пункт 1 частини четвертої статі 328 КАС України, зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення без урахування висновку Верховного Суду, який викладено в постанові Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №140/9314/20 стосовно того, що вирішуючи питання невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, слід в першу чергу виходити із того, що такі обов`язки, їх зміст і обсяг повинні бути визначені законодавством та підзаконним нормативно-правовим актом з огляду на положення статті 8 Закону України «Про державну службу» та в залежності від статусу посади державної служби та видів посадових обов`язків;
- пункт 3 частини четвертої статі 328 КАС України, вказує на відсутність висновку Верховного Суду стосовно питання застосування положень частини одинадцятої статті 9 Закону України «Про імміграцію», якою визначено, що термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
7. Відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано частину одинадцяту статті 9 Закону України «Про імміграцію» та зроблено помилковий висновок про неповне з`ясування всіх обставин під час дисциплінарного провадження; судом першої інстанції було встановлено порушення терміну розгляду заяв ОСОБА_2 (на 8 днів), ОСОБА_3 (на 37 днів), ОСОБА_4 (на 29 днів), ОСОБА_5 (на 5 днів), ОСОБА_6 (на 4 дні), ОСОБА_7 (на 1 день), проте не враховано при винесенні рішення у справі; судом апеляційної інстанції було вказано, що під час дисциплінарного провадження та при прийнятті оскаржуваного наказу не враховано несвоєчасне надходження відповідей від уповноважених органів, до яких посадовими особами ГУ ДМС надсилалися запити. На переконання відповідача, термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання та Законом не передбачено будь-яких виключень чи підстав для продовження терміну розгляду таких заяв; законодавець чітко окреслив термін, протягом якого орган виконавчої влади має прийняти рішення та здійснити всі необхідні процедурні дії. Окрім цього відповідач уважає, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог та втрутилися в дискреційні повноваження дисциплінарної комісії, здійснивши перегляд її рішення.
8. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
9. Касаційна скарга відповідача до Верховного Суду надійшла 06.06.2022.
10. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
11. Ухвалою Верховного Суду від 11.07.2022 відкрито касаційне провадження за скаргою Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі №420/19301/21.
12. Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
13. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Смокович М.І., Мельник-Томенко Ж.М.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі доповідної записки заступника начальника відділу внутрішнього аудиту ДМС України від 20.07.2021 №15/214-21 головою Державної міграційної служби України 09.08.2021 видано наказ № 23/д «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 », згідно якого порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника Головного управління ДМС в Одеській області. Наказано здійснити дисциплінарне провадження у строк до 22.09.2021, утворено дисциплінарну комісію та затверджено її склад; 17.08.2021 позивач ознайомлена з вказаним наказом.
15. Наказом голови ДМС України від 28.08.2021 № 26/д внесено зміни до наказу ДМС від 09.08.2021 № 23/д, яким продовжено строк дисциплінарного провадження до 07.10.2021, визначено строк формування дисциплінарної справи - до 07.09.2021, строк розгляду дисциплінарної справи та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду - до 24.09.2021, строк підготовки подання дисциплінарної комісії та внесення його голові ДМС - до 28.09.2021.
16. 28 вересня 2021 року за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 головою дисциплінарної комісії внесено подання голові ДМС України, згідно якого дисциплінарне провадження завершене, рекомендовано прийняти рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 66 Закону України «Про державну службу».
17. Згідно вказаного подання дисциплінарною комісією встановлено, що у 2020 році ГУ ДМС в Одеській області за категорією іммігрантів з кодовим позначенням 02/06 (батьки, чоловік/дружина іммігранта та його неповнолітні діти) прийнято на 108 заяв більше, ніж визначено розпорядженням Уряду від 11.03.2020 № 431-р (прийнято 408 заяв замість 300).
Також дисциплінарною комісією встановлено порушення окремими працівниками ГУ ДМС в Одеській області строків надання адміністративної послуги з надання дозволу на імміграцію, а саме перевищення одного року з дня подання іноземцем або особою без громадянства заяви. Порушення таких строків встановлено щодо заяв громадянки РФ ОСОБА_3 , громадянина РФ, Республіки Молдова ОСОБА_4 , громадянина РФ ОСОБА_2 , громадянки РФ ОСОБА_8 , громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_9 , громадянина Таджикістану ОСОБА_10 .
Також дисциплінарною комісією встановлено факти невнесення Головним управлінням ДМС в Одеській області до інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП отриманої інформації від регіональних органів СБУ, робочого апарату Інтерполу та Державної прикордонної служби, що є порушенням рішення колегії ДМС від 17.02.2020 (наказ ДМС № 53 від 26.02.2020).
18. На підставі вказаного подання дисциплінарної комісії наказом голови ДМС України від 07.10.2021 №6-дв позивачу оголошено догану. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено неналежне виконання посадових обов`язків, передбачених підпунктом 6 пункту 4, підпункту 22 пункту 11 Положення №28 (у редакції наказу ДМС від 14.02.2015 №19) та підпунктом 7 пункту 4 та підпунктами 2, 22 пункту 13 (у редакції наказу ДМС від 02.04.2020 №79), що призвело до порушення вимог статті 9 Закону України «Про імміграцію», пунктів 14, 16 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМ України від 26.12.2002 №1983, що виявилось у невчасному прийнятті рішень за заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ,  
ОСОБА_12 РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
19. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
20. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
21. Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
22. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
23. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039 (далі - Порядок №1039).
25. Так, відповідно до частини другої статті 62 Закону №889-VIII державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.
26. Частиною першою статті 63 Закону №889-VIII визначено, що керівник державної служби несе відповідальність за неналежний рівень службової дисципліни і здійснює повноваження щодо притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності.
27. Відповідно до статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
28. Згідно із частиною першою статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
29. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
30. Відповідно до частин першої та третьої статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби. У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
31.  Обставини, що пом`якшують або обтяжують дисциплінарну відповідальність визначені статтею 67 Закону №889-VIII, відповідно до частини першої якої дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
32. Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, за частинами другою, третьою статті 67 Закону №889-VIII, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника. Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
33. Обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; 4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; 5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку (частина четверта статті 67 Закону №889-VIII.
34. Відповідно до частини першої статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
35. Частинами десятою, одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний і прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
36. Відповідно до частини першої статті 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
37. Гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення визначені в статті 74 Закону № 889-VIII, відповідно до частини першої якої дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
38. Відповідно до частини другої статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
39. Статтею 71 Закону №889-VIII визначено, що Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.
40. Так, відповідно до пункту 33 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039 (далі - Порядок №1039; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
41. Судами попередніх інстанцій встановлено, що зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визначено лише порушення строків прийняття рішень за заявами шести іноземців про надання дозволу на імміграцію в Україну; решта обставин, викладених у поданні дисциплінарної комісії від 28.09.2021, не слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, адже вказані обставини не були покладені в основу оскаржуваного наказу.
42. Проаналізувавши Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області у відповідних редакціях, суд першої інстанції встановив, що відповідно до підпункту 6 пункту 4 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 14.02.2019 № 19 ГУ ДМС, відповідно до покладених на нього завдань, приймає в межах своїх повноважень рішення про надання дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу. Аналогічне положення містить підпункт 7 пункту 4 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 02.04.2020 №79. Пункти 4 обох редакцій Положення №28 містить функції та повноваження ГУ ДМС України в Одеській області як органу міграційної служби.
43. Натомість посадові обов`язки начальника ГУ ДМС України в Одеській області містяться у пункті 11 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 14.02.2019 №19, та у пункті 13 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 02.04.2020 №79.
44. За змістом підпункту 22 пункту 11 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 14.02.2019 №19 та підпункту 22 пункту 13 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 02.04.2020 № 79, начальник ГУ ДМС здійснює інші повноваження відповідно до законодавства. Також пункт 11 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 14.02.2019 №19 та пункт 13 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 02.04.2020 №79 містять два абзаци наступного змісту:
«Начальник ГУ ДМС підзвітний та підконтрольний Голові ДМС та його заступникам.
Начальник ГУ ДМС відповідно до законодавства несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання посадових завдань та обов`язків, бездіяльність або невиконання наданих йому прав щодо забезпечення в ГУ ДМС режиму секретності та охорони державної таємниці».
45. З аналізу вказаних норм Положення №28 суд першої інстанції виснував, що зазначені два абзаци не входять до структури підпункту 22 пунктів 11 та 13.
46. Враховуючи, що у Наказі № 6-дв від 07.10.2021 зміст відповідного підпункту Положення №28, за порушення вимог якого позивача притягнуто до відповідальності, не викладено, а наведено лише «підпункт 22 пункту 11» та «підпункт 22 пункту 13», зміст спірного наказу суд першої інстанції тлумачив як притягнення позивача до відповідальності за нездійснення начальником ГУ ДМС інших повноважень відповідно до законодавства. Неякісне або несвоєчасне виконання посадових завдань та обов`язків, бездіяльність або невиконання наданих йому прав щодо забезпечення в ГУ ДМС режиму секретності та охорони державної таємниці, згідно змісту спірного наказу, не було правовою підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення, оскільки наказ таких посилань не містить.
47. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги доводи позивача про те, що абзац 3 пункту 11 (пункту 13) відповідних Положень №28 передбачає відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання посадових завдань та обов`язків, а такі завдання та обов`язки посадової особи (начальника ГУ ДМС), як зазначено вище, визначені у пункті 11 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 14.02.2019 №19 та пункті 13 Положення №28 в редакції наказу ДМС від 02.04.2020 №79. Друга частина речення абзацу 3 пункту 11 (пункту 13) передбачає відповідальність начальника ГУ ДМС за бездіяльність або невиконання наданих йому прав щодо забезпечення в ГУ ДМС режиму секретності та охорони державної таємниці.
48. За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, шо оскаржуваний наказ не містить відомостей про те, за неналежне виконання яких саме посадових обов`язків позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Порушення тих підпунктів та пунктів Положення №28 позивач не допускав.
49. Судами у справі також установлено, що наказом начальника ГУ ДМС України в Одеській області від 05.09.2018 року №35/ОД затверджено розподіл обов`язків між начальником Головного управління, першим заступником начальника Головного управління та заступником начальника Головного управління - начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції (далі - Розподіл обов`язків), згідно пункту 1.1 розділу ІІІ якого безпосереднє керівництво діяльністю управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції здійснює заступник начальника Головного управління - начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції, який несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління завдань та здійснення ним своїх функцій.
50. З огляду на наявність Розподілу обов`язків між керівництвом ГУ ДМС України в Одеській області, судом першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, було вірно враховано доводи позивача про те, що за порушення строків надання адміністративних послуг іноземцям, вказаним у Наказі № 6-дв від 07.10.2021, позивачем видано накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління - начальника відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства (наказ № 7-с від 25.06.2021) та головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства (наказ № 8-с від 25.06.2021р.), якими було допущено порушення їхніх посадових обов`язків. 
51. Наведене було залишене без належної оцінки відповідачем під час накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на позивача.
52. Стосовно інших доводів відповідача колегія суддів зазначає таке.
53. Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону України «Про імміграцію» термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
54. Проте, у справі судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983), територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.
55. Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
56. Судом першої інстанції було встановлено, що уповноважені органи (МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби), до яких відповідальними посадовими особами ГУ ДМС надсилалися запити згідно приписів пункту 14 Порядку №1983, у місячний строк відповіді на запити не надали. Термін, в який до ГУ ДМС надійшли усі відповіді по ОСОБА_2 становив 6,5 місяців (особа звернулася 13.01.2020, рішення прийняте 21.01.2021, затримка 8 днів). По ОСОБА_3 (звернулася 03.01.2020, рішення прийняте 10.02.2021, затримка 37 днів) на день спливу річного строку з моменту звернення усі відповіді ще не були отримані. По ОСОБА_4 (звернувся 17.02.2020, рішення прийняте 18.03.2021, затримка 29 днів). По ОСОБА_5 (звернулася 16.01.2020, рішення прийняте 21.01.2021, затримка 5 днів) відповідь на повторний запит отримана 14.01.2021 та протягом тижня прийняте рішення. По ОСОБА_13 (звернувся 14.01.2020, рішення прийняте 18.01.2021, затримка 4 дні) остання відповідь надійшла 17.01.2021 року та на наступний день прийняте рішення. По ОСОБА_14 (звернувся 21.02.2020, рішення прийняте 22.02.2021) рішення прийняте своєчасно, оскільки 20 та 21 лютого 2021 року були вихідними днями, і рішення прийняте у перший робочий день після вихідних - 22 лютого 2021 року.
57. Отже, суди попередніх інстанцій вірно зауважили, що під час дисциплінарного провадження та при прийнятті оскаржуваного наказу невірно встановлено порушення строку прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію по заяві ОСОБА_15 за відсутності такого порушення, не враховано несвоєчасне надходження відповідей (вже після спливу річного терміну з дня подання заяви) по заяві ОСОБА_9 , отримання відповіді на запит за два дні до спливу річного строку по заяві ОСОБА_5 , що додатково свідчить про неповне з`ясування усіх обставин під час дисциплінарного провадження стосовно позивача.
58. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.12.2024 у справі №380/14667/22, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується роботодавцем до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.
Для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.
Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом №889-VIII та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Також необхідно враховувати інші обставини, що мають значення: характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
59. Обсяг встановлених у справі обставин дозволяє Суду дійти висновку, що відповідач належним чином не встановив наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , які їй інкримінувалися під час здійснення дисциплінарного провадження, та не врахував усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
60. При цьому, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 19.08.2021 у справі №140/9314/20, оскільки окремо процитовані висновки суду касаційної інстанції в наведеній справі на правомірність висновків судів у цій справі не впливають.
61. Враховуючи наведене, беручи до уваги наявність станом на час виникнення спірних правовідносин Розподілу обов`язків між керівництвом ГУ ДМС України в Одеській області, фактів притягнення до дисциплінарної відповідальності двох працівників Головного управління, до посадових обов`язків яких належало виконання запитів, внесення інформації до бази даних, підготовка висновків та контроль за виконанням вказаних завдань, а також невідповідність спірного наказу вимогам обґрунтованості та об`єктивності, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про наявність для задоволення позову в цій частині.
62. Надаючи оцінку доводам відповідача про вихід за межі позовних вимог та втручання в дискреційні повноваження дисциплінарної комісії судами попередніх інстанцій, здійснивши перегляд в судовому порядку її рішення, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
63. Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, які прийняті Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
64. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
65. Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
66. Суд також зауважує, що судовий контроль при оцінці актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень є обмеженим. За загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.
67. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
68. Таким чином, у перевірці судами обґрунтованості оскаржуваного рішення на виконання приписів статті 2 КАС України, Верховний Суд не вбачає вихід за межі компетенції адміністративного суду, оскільки дослідження доказів по справі, їх оцінка та здійснення на цій підставі відповідних висновків є невід`ємною частиною (стадією) судового розгляду справи та передбачено нормами процесуального закону.
69. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
70. Частиною першою статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
71. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. А тому, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
72. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.
73. Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі №420/19301/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
М.І. Смокович
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду