Дата документу 28.01.2026	Справа № 554/13322/25	
 	Провадження № 2/554/285/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді - Материнко М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Теницької М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
09.09.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 464332283 в розмірі 134135,23 грн., яка складається з : 26699,5 грн.-сума заборгованості по основному боргу, 107435,73 грн.-сума заборгованості по процентах, судовий збір в сумі 3028 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначають про те, що 09 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 464332283.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
31.12.2020 додатковою угодою № 26 до вищевказаного договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.
27.02.2025 року між ТОВ « Таліон плюс» та ТОВ « ФК « Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/0225-01 у відповідності до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі прав вимоги та і до відповідача на загальну суму 134135,23 грн.
У позові зазначають, що з моменту переходу прав вимоги до позивача , а саме з 27.02.2025 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.
Прохали стягнути із відповідача на користь позивача наявну заборгованість.
Ухвалою судді від 29.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.
16 грудня 2025 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому прохає у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказують на те, що у позовній заяві позивач стверджує, що 09.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 464332283 .
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року та Додаткову угоду від 31.12.2020 № 26 до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01. 27.02.2025 ТОВ «Таліон» та Позивач уклали Договір факторингу № 27/0225-01 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Позивач стверджує, що став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач вважає, що станом на день подання позовної заяви, загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором складає 134135,23 грн, з яких:- 26699,50 грн – заборгованість за кредитом (тілом кредиту);- 107435,73 грн – заборгованість за нарахованими процентами. Проте не надано суду доказів на підтвердження факту укладення вказаного кредитного договору, перерахування ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором, відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за Договорами відступлення прав вимоги, доказів наявності розміру вказаної заборгованості.
Вважають заявлені вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Вказують на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження переходу прав вимоги , оскільки наявний договір факторингу укладений раніше до виникнення зобов`язань між сторонами за кредитним договором.
Позивач не надав доказів надання відповідачу коштів за кредитним договором та не надав оригіналів первинних фінансово-господарських документів на підтвердження суми заборгованості, яку прохають стягнути.
Оскільки позивачем не доведено надання коштів в кредит за кредитним договором, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без їх участі.Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Відповідач у відзиві прохав слухати справу за його відсутності. У задоволенні позовних вимог прохав відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи , надавши правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов наступних висновків.
Встановлено, що 09 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 464332283.
Відповідно до п. 2.1. договору вбачається, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 27000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов , зазначених у цьому договорі , додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю « Манівео швидка фінансова допомога».
В позові вказують на те, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
31.12.2020 додатковою угодою № 26 до вищевказаного договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.
27.02.2025 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/0225-01 у відповідності до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі прав вимоги та і до відповідача на загальну суму 134135,23 грн.
Стосовно переходу права вимоги суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач зазначає, що право вимоги за Кредитним договором було відступлено на користь позивача за договорами факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 та від 27.02.2025 № 27/2025.
На підтвердження факту, що права вимоги до відповідача були відступлені на користь позивача за Договорами факторингу, останній подав разом із позовом копії Додаткової угоди від 31.12.2020 № 26 до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, Договору факторингу від 27.02.2025 № 27/0225-01, а також Реєстру прав вимоги від 27.02.2025 № 1 до Договору факторингу від 27.02.2025 № 27/0225-01 і платіжної інструкції від 03.03.2025 № 22464 про плату за відступлення права вимоги.
Позивачем копії Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, Реєстру прав вимоги за ним та докази оплати за Договором факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 надані суду не були. 
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. 
Вказана позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 18.10.2023 у справі № 905/306/17.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). 
Проте, позивачем суду не надано доказів переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором ( Реєстру права вимоги, доказів оплати за Договором факторингу та безпосередньо Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01) від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс».
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Крім того, в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Вказана позиція відображена у постанові Полтавського апеляційного суду від 13.11.2025 у справі № 554/418/25.
Матеріали справи не містять доказів підтвердження здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладання. Таким чином, позивачем не доведено факту відступлення йому права грошової вимоги за кредитним договором № від 09 грудня 2023 року № 464332283.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Згідно матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір 09.12.2023. 
При цьому, договір факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на який посилається позивач як на одну з підстав переходу до нього права вимоги до боржника, був укладений 28.11.2018. 
Тобто, на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. 
Передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, було неможливо. 
У зв`язку з цим право вимоги до відповідача ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу №28/1118 01 від 28.11.2018 року не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договором факторингу позивачу. 
Майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути чітко визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідача на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року не було і сторони цього договору не могли передбачити, що 09.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем буде укладено кредитний договір ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за Кредитним договором, оскільки кредитний договір був укладений 09.12.2023, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 09.12.2023, тобто задовго до укладення самого кредитного договору. 
ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набуло прав первісного кредитора, а тому не є належним позивачем у даній справі.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора, наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора – ТОВ « ФК «ЄАПБ».
Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором з відповідача.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому у відповідності до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у сумі 3028 грн. слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст.526,611,1050,1054 ЦК України, ст.ст.81,141, 259,263-265,277-279, ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів», 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ 35625014, 
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса- АДРЕСА_1 .

Суддя М.О. Материнко