ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/154/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/5832/25 Категорія: 304090000 	Ватажок - Сташинська А. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., 
за участі секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Зажоми Ігоря Васильовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

в с т а н о в и в:

02.05.2025 року АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.
Позовні вимоги обгрунтоввані тим, що 02.10.2024 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 353423879502, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 295 300,00 грн., за строком повернення до 02.10.2029 року. 
Згідно умов договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 4 921,67 грн. та сплату процентів, нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом до 31 числа місяця наступного за звітним, починаючи з листопада 2024 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності визначеної кредитним договором.
Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредит у встановленому у договорі розмірі. Проте, відповідач порушила умови договору, нею не здійснено погашення частини основної суми боргу та процентів.
Станом на 21.04.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 379 792,35 грн., яка складається з наступного: 295 245 грн. - заборгованість за основним боргом; 68 292,27 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 11 763,59 грн. – пеня за несвоєчасне погашення боргу; 4 491,49 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
У зв`язку з викладеними вище обставинами позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 379 792,35 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит № 353423879502 від 02.10.2024 року в сумі 363 537,27 грн. та судовий збір в сумі 5 453,05грн., а всього 368 990,32 грн. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наданого позивачем розрахунку заборгованості, яка відповідачем не погашена та під час розгляду справи спростована не була.
Відмовляючи в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення боргу та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що, згідно з чинним законодавством позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами у зв`язку з воєнним станом в Україні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Зажома І.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 11 763 грн. 59 коп. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 4491,49 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Договір про споживчий кредит № 253-423879502 укладено між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 02 жовтня 2024 року, тобто пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг». До відповідача не застосовується положення Закону України «Про споживче кредитування» про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.
Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення у даній справі не було враховано Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закон України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг», що призвело до порушення норм матеріального права.
Зазначає, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України мають загальних характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. У даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування».
Вважає, що застосування загальної норми п. 18 Прикінцевих положень ЦК України до договору, який укладено після цієї дати ( у даному випадку 28 лютого 2024 року) є юридично необґрунтованим, суперечить нормам спеціального законодавства та свідчить про неправильне тлумачення правових норм судом першої інстанції.
Оскільки відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення кредиту та сплати процентів, а сам договір укладено після встановленої законодавством граничної дати 23 січня 2024 року, положення про звільнення від відповідальності на нього не поширюються. Водночас право банку на стягнення пені передбачене умовами договору (п. 8.3), а отже, вимоги АТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення пені є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні пені за несвоєчасне погашення боргу у сумі 11763,59 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 4491,49 грн., тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині. В іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.
При розгляді справи судом встановлено, що 02.10.2024 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 353423879502, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 295 300 грн. зі строком повернення до 02.10.2029 року (а.с.7-16).
Відповідно до п. 2.4.2. кредитного договору проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного Кредитним договором.
Згідно п. 3.2.1. кредитного договору банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування/здійсненням договірного списання/дебетового переказу коштів на поточний рахунок позичальника.
Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору всі платежі за цим договором здійснюються шляхом списання банком коштів у договірному порядку з поточного рахунку.
Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку визначеному цим договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого згідно з цим договором (п. 3.3.2. кредитного договору).
Згідно п. 3.3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 4 921,67 грн. та сплату процентів нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом до 31 числа місяця наступного за звітним, починаючи з листопада 2024 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності визначеної Кредитним договором.
Якщо сума платежу, що надійшла на рахунок в рахунок повернення кредиту та сплати процентів менша розміру, вказаного у п.п. 3.3.3. цього договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п. 8.2. Кредитного договору (п.3.3.4. Кредитного договору).
Відповідно до п. 8.3. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом та/або сплати комісійної винагороди, позивальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на період за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15 % простроченого платежу.
АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звертаючись в суд з даним позовом позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушуються умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість, а саме порушена умова щомісячної плати відсотків за користування кредитом та погашення тіла кредиту.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит від 02.10.2024 року, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.04.2025 року становить 379 792,35 грн., яка складається з наступного: 295 245 грн. - заборгованість за основним боргом; 68 292,27 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 11 763,59 грн. – пеня за несвоєчасне погашення боргу; 4 491,49 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с.6).
Отже, з матеріалів справи вбачається, що, у зв`язку з утвореною заборгованістю за основним боргом (295245 грн.) та заборгованістю за процентами за користування кредитом (68763,59 грн.), утворилася пеня за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 11763,59 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 4491,49 грн.
Зазначений розмір пені, яку просить позивач стягнути з відповідача, підтверджується розрахунком заборгованості наданим суду на підтвердження позовних вимог (а.с.6).
Поданий позивачем розрахунок до суду в ході розгляду справи відповідачем не спростовано.
Як зазначалося вище, скаржник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне погашення боргу та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення заборгованості, регламентуються такими правовими нормами.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частини перша, третя статті 202 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) зроблено висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Із наданого АТ «Ощадбанк» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за споживчим кредитом № 353423879502 від 02.10.2024 року слідує, що пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 11763,59 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 4491,49 грн. нараховувалися у період з 03.12.2024 року по 05.03.2025 року (а.с.6-7).
Тобто пеня за кредитним договором нарахована у період дії режиму воєнного стану, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Ощадбанк» відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що договір про споживчий кредит № 353423879502 укладено між сторонами 02.10.2024 року, тобто пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня з дня набрання чинності цим Законом, то вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)).
Тобто у даному випадку пріоритетним є саме застосування описаних приписів п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування» метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті (ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній з 24.12.2023 року), у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Датою набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24.12.2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23.01.2024 року.
У даній справі договір про споживчий кредит між АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено 02.10.2024 року. Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23.01.2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до боржника не застосовуються положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.
Системний аналіз приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» та п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з 23.01.2024 року взагалі не мають предметом правового регулювання питання щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні.
Отже, нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні з 24.01.2024 року регулюються виключно ЦК України, а тому, у даному випадку є правильне застосовування саме п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що наразі у Верховній Раді України наявний законопроект про узгодження п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України із Законом України «Про споживче кредитування», не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки законопроект не є джерелом права та не має обов`язкової юридичної сили до моменту його офіційного ухвалення і набрання чинності.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи усі обставини вказаної справи, вважає рішення суду в оскаржуваній частині законним та справедливим, таким, що відповідає верховенству права, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з огляду на відсутність порушень судом норм процесуального та матеріального права при розгляді даної справи.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Зажоми Ігоря Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді