Справа № 585/2264/23 
Номер провадження 2/585/9/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі
головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,
з участю секретаря судового засідання - Зубко К.В.
розглянувши у залі судових засідань у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, справу № 585/2264/23, провадження № 2/585/9/26.
Позивач : ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 , 
третя особа: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Ганзя Ольга Борисівна
предмет позову: про визнання недійсним заповіту.
Представник відповідача ОСОБА_3 , яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 20.06.2023.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Ганзя О. Б. про визнання недійсним заповіту від 11.11.2020 (номер у спадковому реєстрі 66732770, бланк НОР 272499, номер в реєстрі нотаріальних дій 378), заповідачем за яким є ОСОБА_4 та який був посвідчений приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Ганзею О.Б. та стягнути з відповідача судові витрати. 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 . Вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, який за життя склав на її користь заповіт. Звернувшись до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину, отримала відмову, оскільки 11.11.2020 ОСОБА_4 склав новий заповіт не на її користь. Вважає, що заповіт від 11.11.2020 слід визнати недійсним, оскільки він був посвідчений в порушення вимог чинного законодавства України, оскільки батько перебував у стані, який не дозволяв йому висловлювати дійсну волю через наявні вади здоров`я та сторонній вплив. До того ж це також робило неможливим взагалі самостійне підписання ним заповіту/, оскільки останній практично нічого не бачив. Останнім часом батько зловживав алкогольними напоями, що серед іншого, також об`єктивно впливало на його психіко-моральне здоров`я, адже при вживанні спиртних напоїв свідомість та воля людини є пригніченою та зазнають негативної деформації. 
Представником відповідача 27.06.2023 поданий відзив, в якому сторона відповідача вказує на необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на те, що твердження двох нотаріусів, які посвідчували заповіти померлого із різницею у п`ять місяців спростовують доводи позивача стосовно того, що заповідач нічого не бачив, твердження позивачки щодо стану ОСОБА_4 , який не дозволяв йому висловити дійсну волю через наявні вади здоров`я та сторонній вплив не підтверджується ніякими фактичними даними та доказами. При посвідченні спірного заповіту нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_4 усвідомлює значення своїх дій , діє за вільним волевиявленням, що повністю відповідає внутрішній волі без будь-якого примусу (як фізичного так і психологічного), володіючи українською мовою, що дало йому змогу безперешкодно спілкуватися з нотаріусом при складанні проекту документа та правильно зрозуміти його природу, зміст і правові наслідки, що відображене у тексті заповіту, який перед підписанням було прочитано вголос відповідачем та підписано. Не можна визнавати заповіт не6дійсним, базуючись на висновок експерта про нездатність усвідомлювати свої дії. якщо в ньому відсутній висновок про абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій (Постанова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу справі №6-9цс12 від 29.02.2012). 11.11.2020 ОСОБА_4 на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємця свого майна, що підтверджує заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ганзя О.Б., зареєстрованим в реєстрі за №378. В тексті заповіту зазначено: місце, дата складання заповіту, число, місяць, рік та місце народження заповідача та ідентифікаційний код, а також слідує, що заповіт складений фізичною особою із повною цивільною дієздатністю, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного із роз`ясненням змісту відповідних статей ЦК України, які зазначені у заповіті. У заповіті також зазначена дата його складання та час підписання. Заповіт підписаний власноручно заповідачем, він викладений на нотаріальному бланку, складений у двох примірниках, один з яких залишився у нотаріуса, а другий має силу оригіналу, виданий заповідачу. Відповідно до ч.1-5 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт. Заповіт, який складений пізніше, скасовує попередній повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Посвідчення нового заповіту 11.11.2020, яким було скасовано попередній заповіт від 22.07.2020, було право заповідача ОСОБА_4 на розпорядження своїм майном після смерті та відповідало його волі. Після спірного заповіту інших заповітів не було. Просить в задоволенні позову відмовити. 
Від третьої особи: приватного нотаріуса Ганзі О.Б. надійшли заперечення на позов, в яких вона зазначає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, є безпідставними і задоволенню не підлягають. При оформленні заповіту ОСОБА_4 11.11.2020 нею як нотаріусом, було дотримано всіх вимог діючого законодавства, встановлено особу заповідача, його волевиявлення та дійсні намірі та перевірено його дієздатність. Заповідачу також було роз`яснено зміст ст. 1241, 1307 ЦК України, тому жодних підстав для визнання заповіту недійсним - немає.
03.07.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що з поданого відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує та фактично визнає той факт, що у заповідача була глаукома обох очей (абзац 3 аркуш 2 відзиву). Поряд з цим, з метою доведення обставин, на які вона (позивач) посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог нею було заявлено як клопотання про проведення відповідної експертизи, так і про допит свідків, що у своїй сукупності можуть підтвердити заявлені позивачем аргументи. При цьому, стверджуючи про можливість заповідачем самостійно прочитати та підписати спірний заповіт, сторона відповідача не надає жодного належного та допустимого доказу, який б спростував надані суду медичні документи відносно стану здоров`я заповідача. Разом із тим, текстуальне зазначення представником у відзиві - твердження, що сам факт посвідчення заповітів, де містяться відповідні написи зроблені заповідачем доводять факт того, що останній міг бачити є голослівними, оскільки ґрунтуються фактично на припущеннях, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України є недопустимим. Слід також враховувати, що саме експерт може встановити дійсний стан здоров`я особи з наявних медичних документів, а не сторони по справі, які не є фахівцями в медичній сфері. Окрім цього, варто вказати, що уточнення дійсного стану здоров`я (в тому числі й щодо неможливості бачити) заповідача потребує ретельного дослідження, оскільки станом на 2016 рік глаукома очей прогресувала на 40 %, інших відомостей медична картка не містить, хоча заповідач перебував на обліку у лікаря-офтальмолога та цілком логічно, що в силу своєї життєдіяльності та особливостей ведення соціального життя, стан здоров`я заповідача міг досить погіршитися. Враховуючи відсутність інших медичних документів, а також беручи до уваги часткове заперечення сторони відповідача в цій частині, вважає, що є підстави для витребування відповідних доказів з медичної установи. Відповідач помилково стверджує про те, що між вчинення двох заповітів минуло п`ять місяців, оскільки за датами їх вчинення можна зробити висновок про те, що вони були посвідченні в різниці за часом у 3 місяці та 21 день. Важливість встановлення означеного періоду також є не менш важливим у цій справі, оскільки правильне встановлення дат дозволить експерту більш повніше надати відповіді на поставлені питання. За вказаних обставин, які підтверджуються наданими стороною позивача доказами є підстави стверджувати, що наведений довід відповідача є процесуально необґрунтованим та підлягає відхиленню, позаяк не надаючи жодного доказу на обґрунтування висловленого аргументу, не спростовуючи надані медичні документи, сторона відповідача намагається у спосіб припущень захистити свою правову позицію, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Щодо твердження сторони відповідача (аргументи позивача щодо стану ОСОБА_4 , який не дозволяв йому висловити дійсну волю через наявні вади здоров`я та сторонній вплив не підтверджуються ніякими фактичними даними та доказами), то слід наголосити, що на момент звернення позивача з позовом, були надані ті докази, які були в наявності у ініціатора позову. При цьому, слід зважати і на те, що при зверненні до суду із даним позовом, нею заявлено низку клопотань, а саме: про допит свідків, про витребування доказів, про проведення комплексної експертизи.
Процесуальне законодавство не позбавляє сторону справи чи іншого учасника, який приймає участь доповнювати свою правову позицію у зазначений спосіб та більш того це узгоджується із наявними положеннями ЦПК України (зокрема, стаття 2, 76-84, 95,102-113). Отже, посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували висловлені доводи позивача є необґрунтованими та передчасними. Заперечення стороною відповідача стосовно призначення експертизи фактично може свідчити про зазіхання сторони відповідача на процесуальні права позивача, які визначені у п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Водночас, незгода сторони із поставленими питаннями для проведення експертизи не є підставою для відмови у її призначенні.
13.07.2023 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в якій адвокат зазначає, що епікриз від 19.05.2016 не підтверджує факт того, що ОСОБА_4 на час підписання спірного заповіту «практично нічого не бачив». Даний доказ лише підтверджує той факт, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в очному відділенні з 10.05.2016 по 19,05,2016, визначена гострота зору: лівого ока: OS-0,3, правого ока: OD-0,5, за результатами обстеження встановлено діагноз: глаукома обох очей, ефект лікування - з поліпшенням. Про те, що станом на 2016 рік глаукома очей прогресувала на 40% в епікризі вказано не було, а тому є припущенням позивача. Даний доказ не є належним. так як не визначає стану здоров`я заповідача під час підписання спірного заповіту. Крім цього, указаний документ не містить необхідних реквізитів, а саме не зазначено, в якому закладі охорони здоров`я було заведено медичну карту. Обов`язок доказування того факту, що ОСОБА_4 на час підписання спірного заповіту «практично нічого не бачив», покладається на сторону позивача. Сторона відповідача заперечує проти задоволення клопотання про призначення комплексної експертизи з переліком питань, які визначила позивачка, оскільки вони не спрямовані на встановлення психічного стану ОСОБА_4 в момент вчинення одностороннього правочину та керується судовою практикою, оскільки у постанові Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-9цс12 від 29.02.201 зазначено, що не можна визнавати заповіт недійсним, базуючись на висновку експерта про нездатність усвідомлювати свої дії, якщо в ньому відсутній висновок про абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій. 
17.07.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_1 вказує, що нотаріус, як фахівець в галузі юриспруденції не має здатності та необхідних навичок, які притаманні представникам лікарської справи встановлювати психоемоційний стан особи під час вчинення відповідного правочину. У справах такої категорії встановити дійсний стан особи під час вчинення спірного правочину можливо лише шляхом проведення експертизи, про що нею подане відповідне клопотання. Стосовно незгоди сторони відповідача із переліком питань про призначення експертизи, то питання сформульовані відповідно до положень п.1.2 глави 1 розділу 1 п.6.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Щодо посилання представника відповідача на постанову судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, то слід зазначити, що нараз указаний суд не діє. Крім цього, такі доводи представника відповідача не узгоджуються із вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, яка визначає про необхідність врахування судами правових висновків Верховного Суду. Верховний Суд в цілому сформував відповідну судову практику з розгляду вказаної категорії справ. Так, зокрема у постанові Верховного Суду у складі, колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справа № 161/17119/16-ц (провадження № 61-11268св18), на яку посилається касатор у касаційній скарзі, зазначено, що: «Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують поводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 127/27034/16-ц провадження № 61-23288св19), на яку посилається касатор у касаційній скарзі, : означено, що: «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). [...] Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину, особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. [...] Існує презумпція психічного здоров`я, оскільки відповідно до ст. 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. [...] Ці дані встановлюються, зокрема, таким способом, як висновок експерта».
Позивач  ОСОБА_1 суду пояснила, що її  батько сам не міг бачити і прочитати текст заповіту, оскільки не бачив навіть в окулярах, отже не міг підписати заповіт. Крім того у тата трусились руки. Останні 2 роки батько не дивився телевізор, бо казав, що перестав усвідомлювати, що там розповідають. Батько забувався про останні події, хоча адекватно реагував на події, які з ним відбувались у моменті, тут і зараз, але потім міг забути.
За три місяці до останнього заповіту батько склав заповіт на її користь, причин складати йому заповіт на іншу особу не було. Крім того сусіди ОСОБА_5 і ОСОБА_6 розповіли, що батько говорив їм, що склав заповіт на дочку, тобто на неї ( ОСОБА_1 ). 
Вважає, що батька обманом змусили змінити заповіт тому, що він випивав і до цього вже був випадок, коли дві особи його споювали і схиляли скласти заповіт на них. Одного разу вночі їй зателефонувала сусідка і повідомила, що у батька горіло світло, вона (сусідка) пішла подивитись і підслухала розмову, як двоє чоловіків просили батька відписати їм майно. Сусідка ОСОБА_5 їх розігнала , а вона (позивач) потім знайшла того чоловіка і попередила, щоб такого більше не було.
Висновку лікаря з приводу алкогольної залежності батька немає, на обліку він не стояв. Пив усе життя, але помірно. Після смерті матері пити став більше. Вранці не міг згадати, що було у другій половині попереднього дня. У першій половині дня приймав ліки, а після обіду випивав 100 г горілки, яку сам «гнав». Вона його за це сварила, але нічого не могла вдіяти, він лаявся.
До дня смерті батько проживав сам за адресою: АДРЕСА_1 , практично сам себе обслуговував. Вона (позивач) була у нього по 3-4 години на день. До початку 2020 року батько протягом 15 років проживав з цивільною дружиною ОСОБА_7 у своїй хаті. ОСОБА_2 був сином ОСОБА_7 . Коли його мати проживала з її (позивача) батьком, відповідач приїжджав до стареньких у гості. Після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_9 продовжував приїжджати до батька. Їх не раз бачили і вона ( ОСОБА_1 ) і її двоюрідна сестра. Був випадок, коли ОСОБА_2 приїжджав спиляти дерево, або зрізати нігті на ногах батька, бо вона (позивач) цього фізично зробити не могла. Привозили продукти, може гостинець з села, якийсь шматок м`яса, але це не можна вважати як повне забезпечення продуктами. Був випадок, коли ОСОБА_2 возив батька до офтальмолога. 
Вона кожен день була з батьком з 2021 року, а до 2021 року - приїжджала і виїжджала, бо проживала за кордоном у брата. Але увесь час розмовляла з батьком по телефону, який йому надавала сусідка ОСОБА_5 . Після смерті батькової дружини вона (позивач) приїхала влітку і прожила у тата все літо. У 2021 році батько просив, щоб вона приїхала, бо він сам не міг жити, він випивав. Вона була за кордоном, але повернулась і стала жити з батьком, займалась лікуванням його очей, серця. Перед поверненням у 2021 році її не було більше ніж пів року. У цей період за батьком ніхто не доглядав, він сам себе обслуговував, міг сам двічі на день з`їздити у місто на автобусі. До нього кожного дня заходила сестра, оплачувала квитанції, хоча він і сам міг це зробити. Кошти вона (позивач) батьку не висилала, бо у цьому не було потреби, гроші у нього були. Пенсію мав 4600 грн. Вона питала, чи є у нього гроші , він казав, що є. Коли почалась війна у неї була депресія, вона не ходила до батька, він прийшов сам спитати, що з нею.
Вона (позивач) домовилась з нотаріусом ОСОБА_10 , що приїдуть підписувати новий заповіт. Але батько сказав, чого туди йти, вже є заповіт на неї ( ОСОБА_1 ). все ж таки до нотаріуса вони поїхали, бо попередній заповіт був на неї і брата, а брат на той час уже помер. Нотаріус пів години розмовляв з батьком, з`ясовував, чи розуміє батько свої дії. Батько нервувався, у нього тремтіли руки, тому нотаріус давав чернетки, а вже на четвертий раз він написав фразу «мною прочитано». ОСОБА_11 тоді сказав, що у м.Ромни порядні нотаріуси і жоден не піде на те, щоб підробити заповіт. Це все відбувалось за три місяці до підписання спірного останнього заповіту.  Ініціатором написання заповіту була вона, ОСОБА_1 також запитувала у нотаріуса, яким чином убезпечити себе, щоб батько не переписав заповіт на когось іншого. Тому вона і тато домовились заховати документи на будинок і на землю, свідоцтва, щоб ніхто його не підбурив перемінити заповіт. Після смерті батька вона їх знайшла захованими там, де вони і домовились, і туди він доклав ще й гроші.
За допомогою до ОСОБА_2 вона не зверталась, бо це її батько. Якби вона знала, що заповіт на ОСОБА_2 , вона б все одно батька поховала. 
Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що його мати - ОСОБА_7 , проживала з ОСОБА_12 протягом 15 років. Він побудував 3 будинки: в одному жив з його (відповідача) матір`ю, інші два будинку - для сина і позивачки. Він (відповідач) зі своєю дружиною вже після смерті матері ходили до ОСОБА_13 , готували йому їжу. Вони обробляли його ( ОСОБА_4 ) город, жінка забирала його речі прати, допомагали. Потім його (відповідача) дружина ходила ОСОБА_4 готувати, вчила діда самого готувати, бо до цього готувала мати, а він не вмів. ОСОБА_4 , коли склав заповіт на нього ( ОСОБА_2 ) сказав не повідомляти Раїсі, бо вона і хату спалить. Коли він (відповідач) був безробітний майже кожного дня приїжджав до ОСОБА_4 . Спочатку - у липні 2020 року дідусь склав заповіт на ОСОБА_1 , після цього вона поїхала у Хорватію. У листопаді 2020 року ОСОБА_13 зателефонував йому (відповідачу) і вони поїхали до нотаріуса ОСОБА_14 , де ОСОБА_15 склав на нього ( ОСОБА_2 ) заповіт. Дідусь Батько віддав йому ( ОСОБА_2 ) заповіт у цей же день. Він (відповідач) з дружиною приїжджали до ОСОБА_13 після візиту ОСОБА_16 (вона з дідом постійно сварились) і у діда піднявся тиск. До нотаріуса дід заходив сам, а він (відповідач) чекав його у машині. Вийшов вже, як склав заповіт.
У листопаді 2021 року він (відповідач) возив діда у лікарню, боліла ногою, у 2022 році возив до окуліста. У нього на одному оці була катаракта, а другим оком ОСОБА_4 бачив добре, він телефонував сам, хоча цифри на телефоні невеликі. 
Останню зиму він (відповідач) зі своєї банківської картки оплачував за дідові комунальні послуги. Стан психічного здоров`я у ОСОБА_4 був нормальний. Після смерті його (відповідача) матері, дід ОСОБА_13 залишився сам. ОСОБА_13 говорив, що його донька у липні 2020 року приїхала з Хорватії, отримала заповіт на себе і знову поїхала. Дід ображався. Син його помер.
ОСОБА_15 знав з дитинства, п`яним його ніколи не бачив. Він випивав в міру: на свята та інколи з друзями.
Коли ОСОБА_13 збила машина, вони перші з дружиною приїхали у лікарню, купили ліки, а через пару годин приїхала ОСОБА_16 і забрала всі квитанції. Батька хоронив разом з ОСОБА_16 . Возив її кругом – у морг, батюшку привозив, усі транспортні послуги надавав. 
Документи на хату він (відповідач) у ОСОБА_15 не просив, той сам йому сказав, де документи: на кухні у столику і ще десь 80 тис грн. там було. ОСОБА_1 приїхала зразу не в лікарню, а поїхала додому і забрала документи. 
Представник відповідача суду пояснила, що оскільки позивач ОСОБА_1 виїхала за кордон, за її батьком доглядав ОСОБА_2 . На час складання заповіту ОСОБА_4 все бачив і усе розумів. Є два заповіти з інтервалом у три місяці. У спірному заповіті прописано навіть 5 рядків (більше, ніж у попередньому). Позивач надала суду суперечливі пояснення: батько прибирав, доглядав за собою і не розумів, що робить.
ОСОБА_4 , проживав окремо. ОСОБА_2 зі своєю дружиною приходив, прибирав, та допомагав йому по мірі необхідності.
Третя особа приватний нотаріус Ганзя О.Б. суду пояснила, що факт звернення до неї щодо складання заповіту був. 11.11.2020 року об 11.08 год. посвідчений заповіт. Коли до неї звертається людина для складання заповіту, то вона спілкується з нею сам на сам, а усі інші чекають у приймальні. Вони розбирають ситуацію і вона з`ясовує, чи дієздатна ця особа. Коли людина похилого віку, то бувають різні випадки щодо її фізичного стану. Якби він не міг читати – то запрошуються двоє свідків і заповіт йому зачитується. Якщо не може підписати – запрошується рукоприкладчик. У випадку з Давиденком такого не було. Заповідач сам міг прочитати і підписати заповіт. Спочатку складається проект заповіту, вичитується, пробується підписати, бо залежно від характеру почерку, потрібно додавати рядки (коли почерк розтягнутий). По цьому заповіту писав заповідач сам на одному та на іншому примірнику, розписався у реєстрі він також сам. Під час складання заповіту вона з`ясовує питання на кого буде заповіт, роз`яснює відповідні статті ЦК України. Бесіди проводе особисто. З нею говорить лише заповідач. Він приносить паспорт та код, інші документи законодавством не передбачені, якщо не зазначено конкретно якесь майно. Просять, щоб надали точні дані спадкоємця. Зазвичай приносять паспорт або текст, як було у цьому випадку не пам`ятає. Заповідачу обов`язково роз`яснюється, що кожен послідуючий заповіт відміняє попередній, відмінності заповіту від договору дарування, спадкового договору тощо.
В даному випадку заповідач був в адекватному стані і по ньому не було видно, що він зловживає алкоголем. ОСОБА_4 у неї в кабінеті був сам. З ким він приходив - не бачила. Бесіда тривала більше голини. Спочатку вичитують заповіт, потім починають писати. Робили декілька тренувальних записів. Попередній заповіт ОСОБА_4 їй не приносив, бо якби приніс, то у останньому заповіті було б прямо зазначено, що той заповіт скасовується цим заповітом і проведено по реєстрації. Такого не було. Але йому пояснювалось, що цей заповіт відміняє попередні і він це чітко знав і розумів, тим більше, якщо він у нотаріуса вже був не вперше.
Сказав, що хоче заповісти усе майно, яке буде на день смерті. 
Бланк заповіту та документ про реєстрацію вона вручила йому особисто у себе в кабінеті, а він забрав і свій паспорт та код. 
Щоб записатись до неї, як до нотаріуса, особи телефонують на офісний або контактний телефон. Їй не відомо, хто попередньо телефонував і чи телефонував, щоб записатись на прийом у цьому випадку. 

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 
06 червня 2023 року дану справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 15.06.2023 на 12 год. 50 хв.(а.с.33 т.1).
01 серпня 2023 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження (а.с. 81 т.1).
14 серпня 2023 року за клопотанням позивача призначено у справі комплексну судово-почеркознавчу експертизу та судово-психологічну експертизу. Провадження зупинено (а.с.87 т.1).
22 вересня 2023 року судовим експертом подане клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних) необхідних для проведення експертизи (а.с.95-96 т.1).
25 вересня 2023 року провадження у справі поновлене, підготовче засідання призначене на 06.10.2023 на 09 год. 15 хв. (а.с.100 т.1).
06 жовтня 2023 року постановлено ухвалу про витребування доказів. В задоволенні клопотання про виклик свідків та про продовження строку виконання клопотання експертів позивачу ОСОБА_1 відмовлено (а.с.112 т.1).
25 жовтня 2023 року позивачем подане клопотання про допит свідків на підставі п.8 ч.2 ст. 197 ЦПК України (а.с.133 т.1).
25 жовтня 2023 року позивачем подане клопотання про продовження строку виконання наданих клопотань експертів по справі (а.с.134 т.1).
25 жовтня 2023 року позивачем подане клопотання про призначення комплексної експертизи (а.с.135-137 т.1).
24 листопада 2023 ОСОБА_1 подала клопотання про витребування доказів (а.с.154 т.1), яке суд задовольнив (а.с.156 т.1).
30 листопада 2023 року підготовче засідання по справі закрито. Постановлено ухвалу, якою призначено справу до судового розгляду по суті на 28 грудня 2023 року на 14 год. 30 хв. (а.с.157 т.1).
30 листопада 2023 року постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с.158 т.1).
07 березня 2024 року позивачем подане клопотання про долучення доказів (а.с.187-188 т.1).
16 травня 2024 року позивачем подане клопотання про призначення посмертної комплексної експертизи (а.с.204-206 т.1).
27 травня 2024 року в задоволенні клопотання про призначення посмертної комплексної експертизи відмовлено (а.с.207, 209 т.1).
08 липня 2024 року позивачем подане клопотання про призначення посмертної судово-психологічної та судово-почеркознавчої експертизи (а.с.216-218 т.1).
12 серпня 2024 року постановлено ухвалу про призначення по справі судово-почеркознавчої та судово-психологічної експертизи. Провадження зупинене. Проведення експертизи за клопотанням позивача доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження зупинено (а.с.221,223 т.1).
27 серпня 2024 року справа з указаної експертної установи повернута до суду у зв`язку з відсутністю експертів відповідної спеціальності для проведення такого виду експертних досліджень (а.с.229 т.1).
28 серпня 2024 року провадження у справі поновлено (а.с.232 т.1).
10 вересня 2024 року позивачем подана заява щодо установи, яка має змогу провести призначені судові експертизи (а.с.236 т.1).
15 жовтня 2024 року постановлено ухвалу постановлено ухвалу про призначення по справі судово-почеркознавчої та судово-психологічної експертизи. Проведення експертизи доручено експертам Хмельницького відділення Київського НДІСЕ. Провадження зупинено (а.с.240 т.1).
13 листопада 2024 року з указаної експертної установи надійшов лист про направлення клопотання, рахунку та про погодження терміну. В листі повідомлено про можливість провести лише судово почеркознавчу експертизу. також надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів (а.с.244, 245 т.1).
25 листопада 2024 року позивачем подані: заява щодо виконання вимог листа ХВ КНДІСЕ та клопотання експерта (а.с.253-254 т.1), заява про направлення на адресу суду оригіналів акту монтажу/демонтажу побутового лічильника від 08.02.2021 та 19.03.2021 (а.с.255 т.1), заява про надання інформації (а.с.256 т.1), заява про надання інформації (а.с.257 т.1), заява про направлення на адресу суду оригіналу заповіту (а.с.258 т.1).
28 листопада 2024 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі, призначення судового засідання та про витребування оригіналу заповіту від 22.07.2020 (а.с.260 т.1).
29 листопада 2024 року позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про оплату за проведення експертизи (а.с.3 т.2).
05 грудня 2024 року постановлено ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи, проведення експертизи доручено експертам Хмельницького відділення Київського НДІСЕ, провадження зупинено (а.с.10-11 т.2).
27 січня 2025 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшов висновок експерта (а.с.15 т.2).
27 січня 2025 року провадження у справі поновлено (а.с.36.т.2).
14 лютого 2025 року позивач подала до суду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої просила доручити експертам державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (а.с.42-44 т.2).
21 лютого 2025 року судом постановлено ухвалу про призначення судово-психіатричної експертизи. Проведення експертизи доручено експертам державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». Провадження зупинено (а.с.50 т.2).
02 червня 2025 року, 06 червня 2025 року та 22 вересня 2025 року від указаної експертної установи надійшли листи про необхідність оплати за проведення експертизи у розмірі 138439 грн. 20 коп. (а.с.53, 54 т.2).
15 жовтня 2025 року від позивача надійшла заява про об`єктивну неможливість здійснення визначеної вартості за проведення експертизи (а.с.60 т.2).
15 жовтня 2025 року судом до експертної установи направлено лист про витребування справи (а.с.61 т.2). 
12 листопада 2025 року справа №585/2264/23 надійшла до суду (а.с.63 т.2).
18 листопада 2025 року провадження у справі поновлене (а.с.66 т.2).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Факт родинних відносин між ОСОБА_4 та позивачем, а саме те, що ОСОБА_1 є його донькою, підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_17 , в якому в графі батько указаний ОСОБА_4 (а.с.11 т.1), Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 26.07.1986 з якого вбачається про зміну позивачем прізвища з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_18 » (а.с.12 т.1), Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 06.09.2011 (а.с.13 т.1), Свідоцтвом про шлюб від 14.09.2019, з якого вбачається про зміну позивачем прізвища з « ОСОБА_18 » на « ОСОБА_19 » (а.с.14 т.1), який був розірваний (а.с.15 т.1).
22 липня 2020 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня В.О. посвідчено заповіт, яким ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 заповів все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б не складалось, взагалі все те, що йому буде належати за законом чи за заповітом на день його смерті, на що він за законом матиме право, ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №288 (а.с.16). 
11 листопада 2020 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. посвідчено заповіт, яким ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 заповів все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б не складалось, а також всього того, що відповідно до законодавства України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, ОСОБА_2 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №378 (а.с.59 т.1). 
З Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14.07.2022, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ромни Сумської області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10 т.1).
З листа приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Торчицької В. від 22.05.2023 за №150/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 після смерті батька звернулась до указаного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за указаним вище заповітом ,, проте у спадковій справі №71/2022, заведеній 01.08.2022 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 наявна копія заповіту на все належне йому майно, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзею О.Б. 11.11.2020 за реєстровим №378, складеного не на користь ОСОБА_1 та заява від 20.09.2022 про прийняття спадщини за вищезазначеним заповітом від імені особи, на яку складено заповіт. Відповідно до п.2 ст. 1254 ЦК України Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Тому видати свідоцтво про право на спадщину за вищезазначеним заповітом не представляється можливим (а.с.17 т.1).
З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №69623192 від 01.08.2022 вбачається, що ОСОБА_4 склав заповіти: 23.09.2014, який посвідчувався приватним нотаріусом Юрченко, номер у Спадковому реєстрі 56564303; 22.07.2020, який посвідчувався приватним нотаріусом Проскурня В.О., номер у спадковому реєстрі 66148842 та 11.11.2020, посвідчений приватним нотаріусом Ганзя О.Б., номер у спадковому реєстрі 66732770 (а.с.18-19 т.1).
Позивачем до матеріалів справи долучена копія медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в очному відділенні з 10.05.2016 по 19.05.2016. За результатами проведеного обстеження встановлено діагноз «Глаукома обох очей», супутній діагноз «незрілі катаракти обох очей», взятий на «Д» облік (а.с.20, 21 т.1).
Згідно консультаційного висновку спеціаліста (Роменської рай.поліклініки) від 30.07.2015 ОСОБА_4 був обстежений у лікаря офтальмолога, діагноз «кератит» правого ока, катаракта обох очей» (а.с.73 т.1).
Згідно медичної карти стаціонарного хворого №4291 ОСОБА_4 був госпіталізований до КНП «Роменська ЦРЛ» 08.07.2022 о 09 год. 45 хв., в картці мається запис щодо доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та номер її телефону. Діагноз при госпіталізації : «закритий перелом в/з лівого стегна» . Медична картка містить направлення, інформативну згоду пацієнта, супровідний лист, записи лікарів, обстеження, листок призначень, температурний листок, результати досліджень та аналізів, листок огляду та консультацій спеціалістами, який містить запис чергового лікаря від 10.07.20225 про те, що пацієнт збуджений..дезорієнтований у просторі, рекомендовано ввести седативні препарати. В епікризі вказано, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 08.07.22 по 11.07.2022. Травма 08.07.2022, був збитий автомобілем по АДРЕСА_2 , доставлений МШД з місця пригоди до приймального відділення (а.с.140-151 т.1). 
Відповідно до виписки записів на прийом через електронну систему Heaith24, яка надана суду КНП «Роменська ЦРЛЦ РМР, наявні дані щодо звернення ОСОБА_4 до лікарів ( ортопед-травматолог/, хірург, лікар з функціональної діагностики, офтальмолог) за період з 2021-2022 роки. У виписці даних про звернення до лікарів за 2020 рік немає (а.с.165-171 т.1)
Згідно консультаційного висновку спеціаліста, лікаря окуліста, від 09.07.2022 діагноз ОСОБА_4 - відкрита кутова глаукома, катаракта обох очей (а.с.189 т.1).
Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №122824-26 від 20.01.2025:
1. рукописний текст та підпис у заповіті від 11.11.2020 (номер у спадковому реєстрі 66732770, бланк НОР 272499, номер в реєстрі нотаріальних дій 378), який посвідчений приватним нотаріусом Ганзя О.Б. виконано ОСОБА_4 під впливом збиваючих факторів природного характеру. 
2. Вирішити питання «Чи виконано рукописний текст та підпис ОСОБА_4 11.11.2020 2020 (номер у спадковому реєстрі 66732770, бланк НОР 272499, номер в реєстрі нотаріальних дій 378), посвідченого приватним нотаріусом Ганзя О.Б. під впливом алкогольних напоїв, медичних препаратів?» не представилось можливим по причині вказаній у дослідницькій частині. 
В дослідницькій частині ж зазначено щодо цього зазначено про неможливість встановлення конкретної причини, що чинила переважний вплив на ОСОБА_4 під час виконання досліджуваного підпису та рукописного тексту у Заповіті від 11.11.2020…у зв`язку з відносно малим ступенем прояву діагностичних ознак у досліджуваному почерговому об`єкті та спожиттю симптомокомплексів діагностичних ознак, притаманних наведеним групам збиваючих факторів. (а.с.15-26, 27-33). 
Свідок  ОСОБА_6 суду пояснила, що працює медсестрою в ПП «Стоматологія» і є двоюрідною сестрою позивачки. ОСОБА_4 її рідний дядько. Здоров`я у нього було нормальне, але він погано бачив. За життя ОСОБА_15 часто до неї приходив, коли щось не міг прочитати, то ще щось треба було. Погано бачив в телефоні цифри, плутав їх, а окуляри одягати не хотів. Здалеку бачив добре, а зблизька, щоб читати, не бачив. Дідусь був «живчик». Ходив по магазинах до останнього, його і машина збила під магазином. Забувався часто. Вона (свідок) допомагала йому у ліках розібратись – він казав, що забувся, вона писала йому великими літерами. Після смерті його співмешканки дядько жив сам. Вона (свідок) до нього заходила, і ОСОБА_20 також заходила. У 2020 році взимку ОСОБА_16 декілька місяців не було – вона була за кордоном, а приїхала вона весною. 
Пояснювала що не може виїхати. У 2020 році її (свідка) мати запитувала у ОСОБА_13 , на кого він склав заповіт, відповів, що на Раїсу. 28 травня у неї (свідка) день народження, вона запрошувала дядька, пригощала його, він тоді говорив, що склав заповіт на Раю. Це було десь за півтора місяці до його смерті. 
Ходили разом ОСОБА_21 з ОСОБА_7 у гості до родичів, знайомих, кумів. Горілку гнали. Завжди у них гості були на свята. Приходили провідували з пляшкою її (свідка) матір. Дід не був алкозалежний, він не напивався, але кожного дня чарку випивав перед обідом. ОСОБА_22 не валявся. Коли добре випивши, лягав спати. Як випивав, то починав розмови про політику, і вони з її (свідка) мамою сварились. Сторонньої допомоги ОСОБА_13 не потребував, немічним не був. Допомагали йому сапувати город, бо він казав, що нічого не бачить. Їсти варив собі сам, казав, що ОСОБА_20 таке не готує, як він. 
У її (свідка) присутності дядько ОСОБА_13 з ОСОБА_23 не сварились. При ній ОСОБА_20 його сварила за горілку. Дядько телефонував і казав їй (свідку), що у нього голова боліла, тому він випив сто грам. 
У магазині він сам вирішував, що купувати, ходив сам у Пенсійний фонд. Щодо оплати комунальних послуг, то дядько казав, що з середини 2021 року віддає гроші ОСОБА_2 , а він оплачує їх через додаток. У листопаді 2020 року захворіла її (свідка) мати, то дід приходив до них декілька раз на день, цікавився її станом. У листопаді - на початку грудня 2020 року він їздив у село, оформляв пай. Вона (свідок) шукала машину йому. А отримувати орендну плату їздив сам, сам ходив і в магазин. 
Свідок ОСОБА_5  суду пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_4 , має з ним суміжні земельні ділянки. Дідусь був «живчиком». Останні роки жив з ОСОБА_24 . Любив випити, йому подобались компанії. Гарний був сусід і гарна людина. Після смерті ОСОБА_8 він залишився сам. Частенько до неї (свідка) звертався, просив навчити його борщ варити. Здоров`я у нього було нормальне. Зір був поганий, номерів у телефоні не бачив, читати не бачив. Вона часто ходила до нього, він просив показати йому від чого які ліки. Окулярами користувався.
Під час ковіду, коли його донька ОСОБА_20 була у ОСОБА_25 , вона (свідок) допомагала йому їй телефонувати. Раїса приїжджала з Хорватії, потім знову поїхала. У 2020 році, як почався ковід, вона виїхала, а остаточно повернулась влітку 2020 року. За її відсутності дідусь жив один, сам себе обслуговував. Приїжджав часто ОСОБА_2 до нього, між ними були дружні відносини. Останній час дід з дочкою дуже сварився, вона лаялась, що він часто випиває. Вона (свідок) чула, що ОСОБА_16 кричала, що дід сам себе гробить. 
Дід казав, що він з ОСОБА_23 ходив і всі документи оформив на неї ще влітку 2020 року. 
Одного разу вона прокинулась вночі, почула голоси випивши людей, пішла до будинку діда, побачила там чоловіків, дід був добре випивши і хотів їх провести, там був зять діда, він питав чи домовились вони про те, щоб дід переписав на них хату. Вона (свідок) їх розігнала, за що дід їй дякував. 
Останній час перед смертю діда її (свідка) вдома не було 4 місяці. Вона приїхала додому в червні 2022 року. Протягом останнього місяця життя, дід постійно з ОСОБА_23 сварився. 
Влітку 2022 року дід і ОСОБА_16 ходили на автобусну зупинку, коли дід повернувся, вона (свідок) запитувала куди вони їздили, дід говорив, що з ОСОБА_23 ходили оформляти спадщину. Був тверезий, «здравий». Матеріальної допомоги дід не потребував. ОСОБА_26 себе поводив і в стані алкогольного сп`яніння. Провалів у пам`яті, депресій чи сплесків неадекватних емоцій у діда не було.
Свідок ОСОБА_27  суду пояснила, що вона дружина покійного брата відповідача. ОСОБА_28 знала зі своєї молодості, був їй як батько. Ходили один до одного в гості, працювали на одному підприємстві. Золота людина була. Останні роки він також був адекватний, спиртне вживав у компанії, при якихось обставинах. ОСОБА_29 випивав ну за межі дозволеного не виходив. Поводився нормально. Був не скандальний. Після смерті другої дружини його стан здоров`я був задовільний, він приїздив до них на велосипеді, а їхати треба більше 10 хвилин. 
Дід їй (свідку) особисто, скаржився на доньку, розповідав, що ОСОБА_20 прийде, нагрубить, посвариться і піде. До нього ходили ОСОБА_2 з дружиною, і допомагали, і прали. Вони у діда ще за його життя більше працювали, ніж вони (рідні). 
Спиртними напоями ОСОБА_4 не зловживав – випили, закусили, поспілкувались і все.
Дід нормально бачив, бо їздив не велосипеді, нормального себе обслуговував, сам у магазин ходив. Він би жив і жив якби не ДТП. Вона (свідок) бачила діда досить часто, десь 5-6 разів на місяць. І вони до діда їздили, і він приїздив до них. ОСОБА_4 був нормальною, адекватною людиною, мав здоровий розум і пам`ять. Завжди мав свою точку зору, його переконати в чомусь було не можливо, і в стані алкогольного сп`яніння теж . Завжди мав свою точку зору. 

Встановленим під час судового розгляду обставинам відповідають правовідносини з приводу визнання недійсним заповіту, які підлягають вирішенню на підставі Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Норми права, застосовані судом.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.
Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). 
Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. 
Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. 
Так, відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. 
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складення тощо). 
Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі (Постановаї Верховного Суду від 13.01.2025 (справа № 444/373/18)).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 755/8686/17 (провадження № 61-8444св19) зазначено, що аналіз абзацу 1 частини четвертої статті 207 ЦК України свідчить про те, що у певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою статті 207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину.
Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Згідно з ч.2 та ч.3 ст. 1254 ЦК України Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За змістом частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Відповідно до положень статей 1235 - 1236 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. 
Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20) та у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21) зазначено, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). 
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Мотиви суду щодо позовних вимог.
Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, вислухав аргументи сторін, і дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Так, у статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 
Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.
Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Судом, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, пояснень учасників процесу, встановлено, що особу ОСОБА_4 та його дієздатність під час складення заповіту перевірено уповноваженою на те особою - приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Ганзя О.Б.
Так, у відповідності до вимог ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. 
Як пояснила суду приватний нотаріус Ганзя О.Б., при зверненні до неї фізичної особи для складання заповіту, вона спілкується з нею сам на сам, з`ясовує, чи дієздатна ця особа. Коли людина похилого віку, то бувають різні випадки щодо її фізичного стану. Якби ОСОБА_4 не міг читати – то запросили б двоє свідків і заповіт йому зачитали. Але цього не було і заповідач сам зміг прочитати і підписати заповіт. Заповідач був в адекватному стані і по ньому не було видно, що він зловживає алкоголем. Бесіда з ним тривала більше години. ОСОБА_4 пояснювалось, що цей заповіт відміняє попередні і він це чітко знав і розумів, тим більше, якщо він у нотаріуса вже був не вперше. 
З врахуванням викладеного, суд відхиляє доводи позивача щодо того, що нотаріус, як фахівець в галузі юриспруденції , не має здатності та необхідних навичок, які притаманні представникам лікарської справи встановлювати психоемоційний стан особи під час вчинення відповідного правочину.
Посилання позивача на те, що заповіт був вчинений заповідачем у такому стані, який не дозволяв йому висловити дійсну волю через наявні вади здоров`я та сторонній вплив, а також її посилання на те, що її батько не міг бачити і підписувати заповіт та мав алкогольну залежність, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи і спростовуються показами свідків.
Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_4 мав нормальне здоров`я, був «живчик», сторонньої допомоги не потребував, немічним не був. Він дійсно погано бачив і вона, на його прохання, писала йому назви ліків великими літерами, забувався щодо ліків, які він пив, при цьому ці ліки пив сам. У листопаді - на початку грудня 2020 року ОСОБА_4 їздив у село, оформляв земельну ділянку, отримувати орендну плату їздив сам, сам ходив і в магазин, що свідчить про його повну дієздатність та здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними. Надмірне зловживання алкоголем свідок не підтвердила, « ОСОБА_4 не був алкозалежний, не напивався, але кожного дня чарку випивав перед обідом. П`яний не валявся. Коли добре випивши, лягав спати». 
Свідок   ОСОБА_5 також пояснила про наявність у спадкодавця нормального здоров`я. «Провалів у пам`яті, депресій чи сплесків неадекватних емоцій у діда не було». Щодо поганого зору, то указаний свідок надала покази про те, що він користувався окулярами. Показання цього свідка про факт, коли двоє чоловіків, випиваючи в будинку спадкодавця намагались схилити його до оформлення на них нерухомого майна, навпаки дало суду підстави вважати, що навіть перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 розумів, що у такому разі буде з його будинком : « дід був добре випивши і … вона (свідок) їх розігнала, за що дід їй дякував». Щодо зловживання спиртними напоями, то свідок ОСОБА_5 пояснила про те, що «у стані сильного алкогольного сп`яніння вона його не бачила…адекватно себе поводив і в стані алкогольного сп`яніння». 
Свідок ОСОБА_27 щодо вживання спадкодавцем алкоголю пояснила, що ОСОБА_4 спиртне вживав у компанії, при якихось обставинах. ОСОБА_29 випивав, але за межі дозволеного не виходив. Поводився нормально. Був не скандальний. Про стан здоров`я свідок вказала, що ОСОБА_4 мав задовільне здоров`я, їздив на велосипеді, нормально бачив, себе обслуговував, сам ходив в магазин. ОСОБА_4 був нормальною, адекватною людиною, мав здоровий розум і пам`ять. Завжди мав свою точку зору, його переконати в чомусь було не можливо, і в стані алкогольного сп`яніння теж . Завжди мав свою точку зору. 
Жоден свідок не підтвердив той факт, що спадкодавець мав такий стан здоров`я, який би йому не давав змоги розуміти значення своїх дій та змоги керувати ними, а наявні у справі медичні документи не підтверджують факт того, що ОСОБА_4 на час підписання спірного заповіту «практично нічого не бачив» та мав короткострокову пам`ять, про наявність якої вказує позивач.
Крім цього, слід зауважити, що пояснення позивача стосовно наявності у її батька короткострокової пам`яті, та посилання на те, що він не пам`ятав подій вчорашнього дня, досить суперечливі та не логічні, оскільки позивач крім вищезазначеного, в судовому засіданні також пояснювала про те, що вони разом з батьком заховали документи на будинок, які після його смерті залишились на тому ж місці, та разом з документами батько позивача поклав у це місце і свої заощадження, що також дає підстави суду вважати, що заповідач пам`ятав необхідні йому речі та розумів свої дії. 
Висновку посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, матеріали справи не містять.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №122824-26 від 20.01.2025:
1. рукописний текст та підпис у заповіті від 11.11.2020 (номер у спадковому реєстрі 66732770, бланк НОР 272499, номер в реєстрі нотаріальних дій 378), який посвідчений приватним нотаріусом Ганзя О.Б. виконано ОСОБА_4 під впливом збиваючих факторів природного характеру. 
В дослідницькій частині указаного висновку зазначено, що досліджувані рукописні записи «Цей запоіт прочитаний…» в заповіті від 11.11.2020 виконані під впливом на процес письма природних збиваючих факторів, до яких, зокрема, можуть відноситись старечий вік виконавця, а також незвичайний психофізичний стан, причиною якого могли бути хворобливий стан, хвилювання, стрес, легкий ступінь алкогольного сп`яніння тощо (а.с.15-26, 27-33 т.2). 
Інакше кажучи, на процес письма до природних збиваючих факторів може відноситись: старечий вік заповідача, оскільки ОСОБА_4 на момент складання заповіту було 85 років, а можливо допустити, що останній міг при цьому і хвилюватись, чи /або перебувати у стресі. 
Конкретно про факт, який би міг бути тим збиваючим фактором природного характеру, наявність якого б завадила спадкодавцю висловити свою дійсну волю, у висновку не йдеться.
Після аналізу письмових заперечень та пояснень, наданих в судовому засіданні приватним нотаріусом Ганзя О.Б., яка посвідчувала спірний заповіт, у суду не виникає сумнівів, що при оформленні заповіту ОСОБА_4 11.11.2020 нею, як нотаріусом, було дотримано всіх вимог діючого законодавства, встановлено особу заповідача, його волевиявлення та дійсні наміри та перевірено його дієздатність. При цьому, у разі, якщо б дійсно під час перебування заповідача у нотаріуса у зв`язку із складанням заповіту, у разі встановлення неможливості ним підписати (прочитати) заповіт, нотаріус би дотрималась вимог, визначених ст. 1253 ЦК України і ОСОБА_4 зміг би висловити свою волю щодо розпорядження належним йому майном і в тому випадку, якби дійсно нічого не бачив. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 369/7921/21 (провадження № 61-5293сво23) зазначив, що «для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Отже підстав вважати сумнівною дійсну волю заповідача ОСОБА_4 на заповідання свого майна відповідачу, суд не вбачає, спірний заповіт був складений особою, яка мала на це право (дієздатність заповідача не була обмеженою) та з дотриманням вимог щодо його оформлення та посвідчення. А особистий підпис ОСОБА_4 у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, обставини, які вплинули на це волевиявлення, судом не встановлені. 
Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5,12,13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268ЦПК України.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Ганзя Ольга Борисівна, про визнання недійсним заповіту, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Представник відповідача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 . 
Третя особа: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Ганзя Ольга Борисівна, адреса: вул. Коржівська, 95/16 м. Ромни Сумська область. 

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО  МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ	  В. І. Євтюшенкова