ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2025 року   Справа № 906/1068/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Гудак А.В.,
суддя Мельник О.В.,
суддя Василишин А.Р. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 (суддя Нестерчук С.С., м.Житомир)
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю “Навігатор Інвест”
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтік Фінанс Груп”
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Акціонерного товариства “Рудь”
2) ОСОБА_3 
3) ОСОБА_4 
про стягнення 391 606 275,32 грн

Господарський суд Житомирської області ухвалою про повідомлення від 11.11.2025 у справі №906/1068/25 в мотивувальній частині заяву позивача про зменшення позовних вимог керуючись ч.4 ст.170 ГПК України, повернуто без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 11.11.2025 по справі № 906/1068/25 повністю та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки п.6 ч.1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України стосовно перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), в даному випадку міститься в переліку ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України, перегляд оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25. Постановлено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено строк ОСОБА_2 , Товариству з обмеженою відповідальністю “Навігатор Інвест”, Товариству з обмеженою відповідальністю “Балтік Фінанс Груп”, Акціонерному товариству “Рудь”, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи в порядку ч.ч. 2, 4 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України - до 17.12.2025 включно.
Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Бєлкіна Л.М., ОСОБА_2 , ТОВ “Навігатор-Інвест”, ТОВ “Балтік Фінас Груп”, АТ “Рудь” у підсистемі “Електронний суд” 11.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 , ОСОБА_3 що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгом відправлення (аркуші матеріалів оскарження ухвали – а.м.о.у. 45-50).
17 грудня 2025 року Акціонерним товариством “Рудь” подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 закрити.
ОСОБА_2 , ТОВ “Навігатор Інвест”, ТОВ “Балтік Фінанс Груп”, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України не скористалися.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.
Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення АТ “Рудь” викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст ухвали суду першої інстанції.
Щодо поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що в ухвалі від 03.09.2025 суд першої інстанції роз`яснив учасникам справи, що заяви, клопотання і заперечення необхідно подавати окремо щодо кожного процесуального питання відповідно до вимог, передбачених ст. 170 ГПК України, не пізніше ніж за три дні до судового засідання.
Проте подана перед судовим засіданням позивачем заява не відповідає вимогам ст. 170 ГПК України, оскільки прохальна частина заяви про зменшення позовних вимог містила декілька питань, які мають бути розглянуто судом, зокрема про поновлення строку на подання доказів і долучення нових доказів без наведення підстави таких процесуальних дій. Крім того, суд звернув увагу позивача, що у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 391 606 275,32 грн. Водночас у поданій під час підготовчого засідання заяві позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 102 936 713,33 грн, однак не зазначає, у якій саме частині та щодо яких елементів позовних вимог здійснюється зменшення, не наведено обґрунтованого розрахунку, що перешкоджає суду та іншим учасникам справи правильно визначити предмет та межі судового розгляду.
За таких обставин суд першої інстанції встановив, що заява подана позивачем без додержання вимог ч.1 ст.170 ГПК України, та керуючись ч.4 ст.170 ГПК України, повернув її без розгляду.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування апеляційних вимог скаржник посилається на положення пункту 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позивач зазначає, що у межах розгляду справи ним було подано заяву про зменшення позовних вимог. Проте ухвалою суду від 11.11.2025 констатовано повернення цієї заяви без розгляду, при цьому окрема резолютивна частина щодо повернення заяви не постановлялася. На переконання скаржника, такі дії судді Нестерчука С.С. є протиправними та такими, що суперечать вимогам процесуального закону.
Окремо звертає увагу на те, що суд першої інстанції, посилаючись на статтю 170 ГПК України, неправомірно вказав на порушення вимог до подання заяв, клопотань та заперечень, зокрема щодо строків їх подання та необхідності окремого подання з кожного процесуального питання. Скаржник зазначає, що стаття 170 ГПК України не містить таких вимог, а недотримання наведених судом умов не може бути підставою для повернення заяви без розгляду.
У зв`язку з наведеним апелянт дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 11.11.2025 у частині повернення заяви про зменшення позовних вимог постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.
Акціонерне товариство “Рудь” у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що апеляційна скарга стосується ухвали суду першої інстанції лише в частині повернення без розгляду заяви про зменшення позовних вимог, однак у прохальній частині скарги заявник просить скасувати ухвалу повністю та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку третьої особи, такі вимоги не узгоджуються з обґрунтуванням апеляційної скарги, оскільки незаконність інших процесуальних рішень, викладених в ухвалі від 11.11.2025, апелянтом не доводиться. 
АТ “Рудь” звертає увагу, що в резолютивній частині ухвали Господарського суду Житомирської області від 11.11.2025 відсутнє процесуальне рішення про залишення без розгляду або повернення заяви позивача про зменшення позовних вимог. Також зазначається, що під час судового засідання 11.11.2025 протокольна ухвала з цього питання судом першої інстанції не постановлялася.
У зв`язку з цим у відзиві наголошується, що йдеться не про процесуальне рішення суду, а про процесуальні дії суду, пов`язані з організацією та порядком здійснення судового розгляду. Такі дії, на думку третьої особи, відповідають положенням частини третьої статті 198 ГПК України, згідно з якою головуючий керує ходом судового засідання та забезпечує дотримання процесуального порядку.
АТ “Рудь” зазначає, що ще ухвалою від 03.09.2025 суд першої інстанції роз`яснив учасникам справи обов`язок подавати заяви, клопотання та заперечення окремо щодо кожного процесуального питання та не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Такі дії суду, за позицією АТ “Рудь”, були виправданими з огляду на наявні ознаки зловживання позивачем процесуальними правами.
У відзиві АТ “Рудь” викладає обставини неодноразової зміни позивачем договорів про відступлення права вимоги, на яких ґрунтувалися позовні вимоги. Зазначає, що після подання позову умови відповідних договорів істотно змінювалися, зокрема змінювалося коло боржників, обсяг права вимоги та її вартість — від кількох тисяч гривень до понад одинадцяти мільйонів гривень. Такі зміни подавалися до суду безпосередньо напередодні або в день судових засідань, що унеможливлювало належне ознайомлення інших учасників справи з відповідними документами.
На думку третьої особи, така поведінка позивача не відповідає принципам добросовісності та не має ознак нормальної господарської діяльності, а свідчить про свідоме маніпулювання доказами та процесуальними механізмами. У відзиві підкреслюється, що сам позивач у заяві про зменшення позовних вимог прямо зазначив, що укладення додаткових угод було спрямоване на унеможливлення зупинення провадження у справі. Зазначає, що заява про зменшення позовних вимог була подана в день судового засідання разом із новим комплектом договорів про відступлення права вимоги, що порушувало права інших учасників справи та не відповідало вимогам статті 170 ГПК України. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що заява містила кілька процесуальних питань одночасно, не містила належного обґрунтування, чіткого визначення обсягу зменшення позовних вимог та розрахунку, що унеможливлювало визначення предмета та меж спору.
Третя особа наголошує, що суд по суті заяву про зменшення позовних вимог не розглядав і процесуального рішення щодо неї не приймав. У судовому засіданні було роз`яснено, що пояснення сторін мають надаватися з урахуванням первісних позовних вимог, а підготовче провадження було продовжено на 30 днів для надання позивачу можливості усунути недоліки та належним чином реалізувати свої процесуальні права.
АТ “Рудь” також звертає увагу, що згодом ухвалою від 09.12.2025 позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв`язку з його неявкою у підготовче судове засідання без поважних причин. У зв`язку з цим, на думку третьої особи, розгляд справи фактично завершено, а оскаржувана ухвала від 11.11.2025 не є такою, що перешкоджала подальшому руху справи. 
Таким чином, скасування ухвали від 11.11.2025 не матиме жодного впливу на процесуальні права позивача, оскільки справа вже закінчена на підставі іншого процесуального рішення - ухвали від 09.12.2025. Також зазначено, що апеляційна скарга має маніпулятивний характер та не спрямована на захист порушених прав.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
15 серпня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою (далі - позивач), яку подано адвокатом Пальчукова М. І., з вимогами до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення 39 160 627,53 грн.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.08.2025 залишено позовну заяву без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.
01 вересня 2025 року представник позивача - адвокат Пальчукова М.І. у строк, встановлений судом, подала через підсистему Електронний суд заяву про усунення недоліків, до якої долучила позовну заяву в новій редакції з вимогами до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення 391 606 275,32 грн. 
Господарський суд Житомирської області ухвалою від 03.09.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.09.2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю “Навігатор-Інвест”; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю “Балтік Фінанс Груп”. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Ухвалю Господарського суду Житомирської області від 28.10.2025 р. у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 11.11.2025 р. о 15:00.
11 листопада 2025 року до суду першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій зокрема зазначив, що для унеможливлення зупинення провадження по справі позивач 10.11.2025 уклав з ТОВ “Навігатор-Інвест” та ТОВ “Балтік Фінанс Груп” додаткові угоди № 2 по договору № 25-105 від 07.08.2025 року та по договору № 25-106 від 07.08.2025 року, якими були зменшені переуступлені права вимог первісних кредиторів до частини гарантованих сум прав вимог, які складаються зокрема з прав вимог щодо розміру санкції, передбаченої на підставі п.27 Директиви ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ЄС, з нарахованими на суму такої санкції 3% річних та інфляційних. Наслідком чого є зменшення позовних вимог позивача до: 61 481 553,81 +29 635 514,51 + 11 819 645,01 = 102 936 713,33 грн. Таким чином, позивач зокрема просив суд першої інстанції вважати позовні вимоги наступними: стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 102 936 713,33 грн. (сто два мільйони дев`ятсот тридцять шість тисяч сімсот тринадцять грн. 33 коп.).
Господарським судом Житомирської області, ухвалою від 11.11.2025 у справі №906/1068/25, у мотивувальній частині заяву позивача про зменшення позовних вимог керуючись ч.4 ст.170 ГПК України, повернуто без розгляду.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, в тому числі, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін (стаття 2 ГПК України).
Згідно ч.1 ст.41 ГПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Приписами статті 42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.
Статтею 46 ГПК України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно із частиною третьою цієї статті ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Норми статті 46 ГПК України не вимагають від суду постановлення ухвали про прийняття до розгляду заяви про збільшення (зменшення) розміру позовних вимог, проте суд зобов`язаний здійснити розгляд справи та вирішити спір по суті заявлених позовних вимог з урахуванням змісту поданих позивачем заяв про їх збільшення або зменшення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2025 у справі №916/574/15-г.
Визначені наведеними нормами ГПК України права, що належать тільки позивачу, певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.
За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. ст. 13, 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.
Попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет і підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №908/1163/17.
Отже, позивач самостійно визначає і обґрунтовує предмет і підстави позову в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, чим воно зумовлене, а суд лише перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Статтею 15 ГПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Як визначено статтею 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальної дії. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Пунктом 6 ч.2 ст. 42 ГПК України встановлено обов`язок сторін, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.09.2025 у справі №906/1068/25 роз`яснено учасникам справи, що заяви, клопотання і заперечення необхідно подавати окремо щодо кожного процесуального питання відповідно до вимог, передбачених ст. 170 ГПК України, не пізніше ніж за три дні до судового засідання.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, щодо поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог зокрема зазначив, що в ухвалі від 03.09.2025 Суд роз`яснив учасникам справи, що заяви, клопотання і заперечення необхідно подавати окремо щодо кожного процесуального питання відповідно до вимог, передбачених ст. 170 ГПК України, не пізніше ніж за три дні до судового засідання 
Проте посилання суду першої інстанції на необхідність подання заяви про зменшення позовних вимог з дотриманням встановленого судом триденного строку до судового засідання колегія суддів вважає безпідставним. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на помилковому тлумаченні процесуального закону.
Твердження про відсутність установленого процесуальним законодавством строку для подання заяви про зменшення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки пунктом 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження — до початку першого судового засідання.
Таким чином, законодавець чітко та однозначно визначив граничний процесуальний момент, до настання якого позивач вправі реалізувати своє право на зміну розміру позовних вимог. Зазначений момент є конкретним процесуальним строком, установленим законом, і не потребує додаткового уточнення або обмеження з боку суду шляхом запровадження інших, не передбачених законом строків.
Отже, встановлення судом першої інстанції триденного строку до судового засідання для подання заяви про зменшення позовних вимог фактично звужує обсяг процесуальних прав позивача, визначених статтею 46 ГПК України, та суперечить принципу верховенства права і засадам змагальності сторін, оскільки в даному випадку процесуальні права учасників справи можуть бути обмежені виключно законом, а не судовим розсудом.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання суду першої інстанції на недотримання позивачем триденного строку до судового засідання для подання заяви про зменшення позовних є неправомірним та не відповідає вимогам процесуального закону. 
Поряд з цим, на думку скаржника, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог, порушив норми процесуального права, а саме ст.170 ГПК України. Отже, предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 на підставі ч.4 ст.170 ГПК України.
Колегія суддів відзначає, що приписи статті 170 ГПК України закріплюють загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
Зокрема, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:
1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
2) найменування суду, до якого вона подається;
3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;
4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;
5) підстави заяви (клопотання, заперечення);
6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);
7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).
Письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, що подається на стадії виконання судового рішення, у тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надсилання (надання) іншим учасникам справи (провадження) з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу (ч. 2 ст. 170 ГПК України).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його (ч. 4 ст. 170 ГПК України).
Як вбачається з інформації з КП “Діловодство спеціалізованого суду” 01 вересня 2025 року представник позивача - адвокат Пальчукова М. І. у строк, встановлений судом першої інстанції, подала через підсистему Електронний суд заяву про усунення недоліків, до якої долучила позовну заяву в новій редакції з вимогами до ОСОБА_2 про стягнення 391 606 275,32 грн. 
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
З наведених норм права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Так, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з метою захисту та відновлення порушених прав як акціонера Приватного акціонерного товариства “Житомирський маслозавод” та належних йому прав вимог інших акціонерів вказаного товариства відповідно до договору №25-105 від 07.08.2025 та договору №25-106 від 07.08.2025 (ТОВ "Балтік Фінанс Груп" і ТОВ "Навігатор-Інвест") на отримання справедливої ринкової вартості акцій цього товариства, при проведенні процедури сквіз-аут в січні 2018 року. Відповідач є афілійованою особою заявника публічної безвідкличної вимоги. Сума до стягнення складається з права вимоги позивача щодо доплати за пакет акцій ОСОБА_1 , ТОВ "Балтік Фінанс Груп", ТОВ "Навігатор-Інвест", виходячи з їх справедливої ринкової вартості на дату примусового списання акцій з рахунків акціонерів при проведенні процедури сквіз-аут 171 495 978,06 грн, а також 3% річних - 38 726 288,34 грн та інфляційних втрат - 181 384 008,92 грн, нарахованих на суму донарахованої вартості за період з дати примусового списання акцій по 31.07.2025.
З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 складаються, з загальної суми заборгованості що стосується самого позивача - 61 481 553,81 грн з якої сума основного боргу 26 926 928,28 грн, суми нарахованих 3% річних з дати прострочення по 31.07.2025 – 6 075 157,65 грн, суми нарахованих інфляційних з дати прострочення по 31.07.2025 – 28 479 467,88 грн; з загальної суми заборгованості, що стосується ТОВ “Балтік Фінанс Груп” - 235 999 959,90 грн, з якої сума основного боргу 103 345 454,28 грн, суми нарахованих 3% річних з дати прострочення по 31.07.2025 - 23 350 409,90 грн, суми нарахованих інфляційних з дати прострочення по 31.07.2025 – 109 304 095,72 грн; з загальної суми заборгованості, що стосується ТОВ “Навігатор-Інвест” - 94 124 761,61 грн, з якої сума основного боргу - 41 223 595,50 грн, суми нарахованих 3% річних з дати прострочення по 31.07.2025 - 9 300 720,79 грн, суми нарахованих інфляційних з дати прострочення по 31.07.2025 - 43 600 445,32 грн.
За приписами п.2 ч.1 статті 46 ГПК України позивач має право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви в підготовчому засіданні.
Главою 3 "Підготовче провадження" розділу ІІІ "Позовне провадження" ГПК Украхни врегульовані процесуальні питання підготовчого провадження. 
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.
Судова колегія заначає, що уточнення позовних вимог повинно розцінюватись судом як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі №910/19210/15, від 03.08.2020 у справі №911/2139/19).
Згідно п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.
11 листопада 2025 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяву про зменшення позовних вимог. В обґрунтування вказаної заяви позивач послався на те, що ОСОБА_3 намагається зупинити провадження по справі № 906/1068/25. Для унеможливлення зупинення провадження по справі позивач 10.11.2025 уклав з ТОВ “Навігатор-Інвест” та ТОВ “Балтік Фінанс Груп” додаткові угоди № 2 по договору № 25-105 від 07.08.2025 року та по договору № 25-106 від 07.08.2025 року, якими були зменшені переуступлені права вимог первісних кредиторів до частини гарантованих сум прав вимог, які складаються зокрема з прав вимог щодо розміру санкції, передбаченої на підставі п.27 Директиви ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ЄС, з нарахованими на суму такої санкції 3% річних та інфляційних. Наслідком чого є зменшення позовних вимог позивача до: 61 481 553,81 +29 635 514,51 + 11 819 645,01 = 102 936 713,33 грн.
З урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд першої інстанції подані раніше додаткові угоди №1 до договору №25-105 від 07.08.2025 року та договору №25-106 від 07.08.2025 року не брати до уваги через вичерпаність їх дії. Поновити строк для подання доказів, визнавши його пропуск поважним через укладення додаткових угод після подання позовної заяви. Долучити нові докази - додаткові угоди № 2 від 10.11.2025 року до договору № 25-105 від 07.08.2025 року та договору № 25-106 від 07.08.2025 року на підтвердження діючих (дійсних) умов договору №25-105 від 07.08.2025 року та договору № 25-106 від 07.08.2025 року, які підтверджують частину заявлених позовних вимог в розмірі 41 455 159,52 грн (29 635 514,51 + 11 819 645,01). Вважати позовні вимоги наступними: стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 102 936 713,33 грн (сто два мільйони дев`ятсот тридцять шість тисяч сімсот тринадцять грн 33 коп.). Всі судові витрати покласти на ОСОБА_2 .
До вказаної заяви позивачем додано: копію додаткової угоди № 2 від 10.11.2025 року до договору № 25-105 від 07.08.2025 року (оригінал знаходиться у позивача); копію додаткової угоди № 2 від 10.11.2025 року до договору № 25-106 від 07.08.2025 року (оригінал знаходиться у позивача).
З аналізу поданої ОСОБА_1 заяви про зменшення позовних вимог вбачається, що вона за своїм змістом та формою відповідає всім обов`язковим вимогам, визначеним частинами першою та другою статті 170 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.
Так, у заяві зазначено повне ім`я позивача як фізичної особи, його місце проживання, ідентифікаційні дані, а також процесуальний статус у справі, що повністю відповідає пункту 1 частини першої статті 170 ГПК України.
У заяві також зазначено найменування господарського суду, номер справи та суддю, у провадженні якого перебуває справа, що відповідає вимогам пунктів 2 та 3 частини першої статті 170 ГПК України.
Заява містить чітке формулювання процесуального питання, яке має бути вирішене судом, а саме зменшення розміру позовних вимог, а також конкретне процесуальне прохання до суду. Таким чином, вимоги пункту 4 частини першої статті 170 ГПК України дотримані.
Поряд з цим, у заяві наведено обґрунтування причин зменшення позовних вимог із посиланням на відповідні обставини, що свідчить про виконання вимоги пункту 5 частини першої статті 170 ГПК України.
Заява також містить перелік документів, що додаються до неї, що узгоджується з пунктом 6 частини першої статті 170 ГПК України.
Заява підписана позивачем у встановленому законом порядку, що відповідає вимогам частини другої статті 170 ГПК України. Порушень, пов`язаних із обов`язком реєстрації електронного кабінету, не встановлено.
Колегія суддів відзначає, що обставина, що в заяві одночасно порушено декілька процесуально пов`язаних питань (зокрема щодо зменшення розміру позовних вимог та обґрунтування підстав такого зменшення шляхом подання нових доказів), не суперечить статті 170 ГПК України, оскільки наведена норма не містить заборони на виклад у межах одного процесуального документа кількох взаємопов`язаних процесуальних вимог, за умови дотримання встановлених реквізитів і зрозумілості прохальної частини.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог відповідає вимогам статті 170 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить усі обов`язкові реквізити, прямо передбачені частиною першою цієї статті; підписана належною особою відповідно до частини другої статті 170 ГПК України; не містить порушень, які відповідно до частини четвертої статті 170 ГПК України могли б бути підставою для її повернення без розгляду. Отже, відсутні правові підстави для повернення заяви про зменшення позовних вимог без розгляду, а висновки суду першої інстанції про її невідповідність статті 170 ГПК України є необґрунтованими та такими, що не випливають зі змісту процесуального закону.
Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що незазначення позивачем у якій саме частині та щодо яких елементів позовних вимог здійснюється зменшення, не наведено обґрунтованого розрахунку позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в розмірі 102 936 713,33 грн, що перешкоджає суду та іншим учасникам справи правильно визначити предмет та межі судового розгляду є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам статей 42, 46, 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.
Так, подана позивачем заява про зменшення позовних вимог містить чітко визначений новий розмір грошових вимог — 102 936 713,33 грн, що однозначно свідчить про волевиявлення позивача на зменшення загального розміру заявлених до стягнення коштів. Закон не покладає на позивача обов`язку деталізувати зменшення кожного окремого елемента первісних вимог у разі, якщо позовні вимоги мають однорідний грошовий характер і спрямовані на стягнення єдиної суми коштів. 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 ГПК України, право позивача на зменшення розміру позовних вимог полягає саме у визначенні нового загального розміру вимоги, а не у викладенні структури розрахунку позовних вимог.
Твердження про відсутність обґрунтованого розрахунку не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки первісний розрахунок позовних вимог, що стосується безпосередньо ОСОБА_1 загальної суми заборгованості 61 481 553,81 грн зазначений у позовній заяві, перебуває в матеріалах справи та не був визнаний судом неналежним чи недопустимим доказом.
Суми заборгованості відповідача перед ТОВ “Балтік Фінанс Груп” та ТОВ “Навігатор-Інвест” в розмірі 41 455 159,52 грн. (29 635 514,51 грн + 11 819 645,01 грн) взято позивачем з доданих до заяви про зменшення позовних вимог додаткових угод №2 від 10.11.2025 року до договору № 25-105 від 07.08.2025 року та договору № 25-106 від 07.08.2025 року на підтвердження діючих (дійсних) умов договору № 25-105 від 07.08.2025 року та договору №25-106 від 07.08.2025 року, які підтверджують частину заявлених позовних вимог в розмірі 41 455 159,52 грн. (29 635 514,51 грн + 11 819 645,01 грн).
Вищевказане підтверджує загальну суму грошових коштів заявлених позивачем до стягнення в заяві про зменшення позовних вимог, що становить 102 936 713,33 грн (61 481 553,81 грн + 29 635 514,51 грн + 11 819 645,01 грн).
Доводи суду першої інстанції про неможливість визначення предмета та меж судового розгляду є помилковими, оскільки жодної правової невизначеності для суду або інших учасників справи така заява не створює.
Приписи статті 170 ГПК України не містять вимоги щодо обов`язкового зазначення у заяві про зменшення позовних вимог детального перерозподілу суми за кожним елементом розрахунку або надання нового арифметичного обґрунтування, а тому посилання суду на невідповідність заяви цій нормі є безпідставним.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.5 ст.161 ГПК України встановлено, що суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає вимогам процесуального закону, містить чітко визначений новий розмір грошових вимог та не перешкоджає суду і учасникам справи правильно визначити предмет і межі судового розгляду. Висновки суду першої інстанції про протилежне ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права та фактично зводяться до необґрунтованого обмеження права сторони-позивача, гарантованого пунктом 3 частини першої статті 42 ГПК України, пунктом 2 частини другої статті 46 ГПК України, пунктом 3 частини другої статті 182 ГПК України, пунктом 3 частини другої статті 183 ГПК України.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Надмірний формалізм не сприяє реальному вирішенню спору та суперечить завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (постанова Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №757/6159/19).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії", заява №28090/95).
Натомість суд першої інстанції, необґрунтовано повернув заяву без розгляду, керуючись при цьому формальними мотивами - не зазначенням, у якій саме частині та щодо яких елементів позовних вимог здійснюється зменшення, не наведено обґрунтованого розрахунку, що перешкоджає суду та іншим учасникам справи правильно визначити предмет та межі судового розгляду.
Твердження АТ “Рудь” про те, що в оскаржуваній ухвалі відсутнє процесуальне рішення щодо повернення заяви про зменшення позовних вимог і, відповідно, відсутній предмет апеляційного оскарження, є необґрунтованим.
Зі змісту мотивувальної частини ухвали Господарського суду Житомирської області від 11.11.2025 прямо вбачається висновок суду про те, що заява подана без додержання вимог частини першої статті 170 ГПК України та повернута без розгляду. Такий висновок суду має самостійне правове значення, оскільки породжує процесуальні наслідки для позивача - позбавлення його можливості реалізувати право, передбачене пунктом 2 частини другої статті 46 ГПК України.
Формальна відсутність окремого формулювання в резолютивній частині ухвали або відсутність протокольної ухвали не змінює правової природи вчиненої судом процесуальної дії. Колегія суддів звертає увагу, що вирішальним є не назва чи форма процесуального акта, а його зміст і правові наслідки. Якщо суд фактично повернув заяву без розгляду та зафіксував це у судовому рішенні, така дія є процесуальним рішенням у розумінні пункту 6 частини першої статті 255 ГПК України і підлягає апеляційному перегляду.
Посилання АТ “Рудь” на відповідність дій суду першої інстанції вимогам статті 170 ГПК України є безпідставним.
Стаття 170 ГПК України встановлює виключно формальні вимоги до письмової заяви: реквізити, зміст питання, підстави, підпис, перелік додатків. Вона не містить вимог щодо строків подання заяви про зменшення позовних вимог, а також не передбачає заборони на виклад у межах одного процесуального документа кількох взаємопов`язаних процесуальних питань.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, заява про зменшення позовних вимог відповідала всім вимогам статті 170 ГПК України. За таких умов суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування частини четвертої цієї статті та повернення заяви без розгляду.
Доводи АТ “Рудь” про нібито зловживання позивачем процесуальними правами є оціночними, виходять за межі предмета апеляційного перегляду та не підтверджені жодним процесуальним рішенням суду першої інстанції.
Відповідно до статті 43 ГПК України, зловживання процесуальними правами має бути встановлено судом із наведенням конкретних мотивів та з ухваленням відповідного процесуального рішення. У справі відсутня будь-яка ухвала, якою дії позивача були б визнані зловживанням процесуальними правами, а відтак посилання третьої особи на таку обставину не може братися до уваги судом апеляційної інстанції.
Крім того, реалізація позивачем прямо передбаченого пунктом 2 частини другої статті 46 ГПК України права на зменшення розміру позовних вимог сама по собі не може розцінюватися як зловживання, незалежно від мотивів такого зменшення.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання АТ “Рудь” на те, що подальше залишення судом першої інстанції позову ОСОБА_1 без розгляду ухвалою від 09.12.2025 нівелює значення оскаржуваної ухвали від 11.11.2025, є помилковим, оскільки процесуальна законність ухвали суду від 11.11.2025 має оцінюватися станом на момент її постановлення. Подальший рух справи або ухвалення інших процесуальних рішень не усуває допущене раніше порушення процесуальних прав позивача та не позбавляє його права на апеляційний перегляд ухвали, якою фактично було обмежено реалізацію права на зміну розміру позовних вимог. 
Колегія суддів також вважає посилання АТ “Рудь” на пункт 3 частини першої статті 264 ГПК України є необґрунтованим, оскільки апеляційна скарга подана стороною у справі, права якої безпосередньо зачіпаються оскаржуваною ухвалою. Фактичне повернення заяви про зменшення позовних вимог без розгляду прямо стосується процесуальних прав позивача та виключає можливість закриття апеляційного провадження з підстав, наведених третьою особою.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи АТ “Рудь”, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовують факту необґрунтованого застосування судом першої інстанції статті 170 ГПК України та ґрунтуються переважно на припущеннях і оціночних судженнях.
Приписами статті 234 ГПК України, встановлений зміст ухвали. Згідно ч.1 ст. 234 ГПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: а) дати і місця її постановлення; б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); в) імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: а) висновків суду; б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. 
Висновок про повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 викладено у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від11.11.2025, а не резолютивній, однак вказане не доводить відсутності оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції у розумінні статті 255 ГПК України. 

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Апеляційний господарський суд зазначає, що хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").
Згідно ч.3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до статті 280 ГПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів висновує про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Враховуючи, що справа направляється на розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 269, 270, 271, п.6 ч.1 статті 275, п.4 ч.1 статті 280 статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25 скасувати.
В іншій частині ухвалу Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 у справі №906/1068/25 залишити без змін.
3. Справу №906/1068/25 направити до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду зі стадії розгляду заяви ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Гудак А.В. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Василишин А.Р.