ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12696/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивачка просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання відповіді на запит про доступ до публічної інформації в передбачений законодавством строк;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду інформацію про суми житлової субсидії, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 у жовтні 2023 року, листопаді 2023 року, грудні 2023 року, січні 2024 року, лютому 2024 року, березні 2024 року, квітні 2024 року (публічної інформації) шляхом направлення відповіді на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з одночасним направленням відповіді на електронну пошту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка оформила житлову субсидію у 2016 році, а останню виплату отримала у квітні 2024 року. Позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з електронним зверненням, в прохальній частині якого, серед іншого, містився запит про повідомлення про суми житлової субсидії, які були нараховані та виплачені за запитуваний період. Після спливу п`ятиденного терміну, визначеного Законом України «Про доступ до публічної інформації», позивач звернулася із скаргою на дії (бездіяльність) пенсійного органу. У відповідь на електронне звернення, позивачка отримала лист від 21.01.2025, в якому повідомлено, що відповідь на її звернення містить конфіденційну інформацію, а тому відповідь направлена на її поштову адресу. Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання повної інформації на її запит та ненаправлення відповіді у визначений неї спосіб.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що листом від 20.01.2025 за № 3442-54311/Т-01/8-0400/25 Позивачу повідомлено про те, що оскільки у зверненні міститься конфіденційна інформація, відповідь направлено поштову адресу, з чим не погодився суд першої інстанції. З огляду на викладене вище, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області бездіяльність не допущено, в останнього наявні всі повноваження щодо прийняття пакету документів щодо призначення субсидії.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 .
23.12.2024 позивачка звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з електронним зверненням, в пункті 3 якого містився запит щодо повідомлення про суми житлової субсидії, які були нараховані та виплачені позивачу за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року. У зверненні також зазначено прохання позивача щодо повідомлення про результати розгляду цієї заяви у письмовій формі, направивши відповідь на електронну адресу.
Вказана заява була направлена на офіційну електронну адресу відповідача.
У зв`язку з неотриманням відповіді на звернення у законодавчо визначений строк, позивачкою 16.01.2025 направлена на електронну та поштову адресу Головного управління скарга на дії та бездіяльність органів ПФУ, в якій також містилося прохання про надання інформації про суми житлової субсидії, які були нараховані та виплачені позивачу за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року.
21.01.2025 на електронну пошту позивачки надійшов лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.01.2025 №3442-54311/Т-01/8-0400/25, в якому повідомлено, що оскільки відповідь на звернення позивачки містить конфіденційну інформацію, відповідь направлена на її поштову адресу.
31.01.2025 позивачка направила на електронну пошту відповідача доповнення до Скарги від 16.01.2025 (з одночасним направленням паперового примірника на адресу місцезнаходження відповідача).
Листом від 13.02.2025 №6165-2608/Т-03/8-2800/25 пенсійний орган повідомив позивачку, що інформацію щодо розміру житлової субсидії за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року направлено листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 17.01.2025 №3073-54311/Т-01/8-0400/25 в паперовому вигляді на поштову адресу позивачки.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит про доступ до публічної інформації, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правовідносини у сфері обігу інформацією врегульовані, зокрема приписами Закону України «Про звернення громадян» (далі за текстом - Закон № 393/96-ВР), Закону України «Про інформацію» (далі за текстом - Закон № 2657-ХІІ), Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі за текстом - Закон № 2939-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ст. 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно з ч. 1, 4, 6 та 7 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно з ч. 1, 3 та 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно зі ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. (ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР)
Аналіз приписів Закону № 393/96-ВР, зокрема ст. 15, дає підстави для висновку, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.
З огляду на зміст указаного зобов`язання, орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.
Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22.
Таким чином, у спірних правовідносинах обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення/клопотання має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику) в обраний ним спосіб.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачка 23.12.2024 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про поновлення виплати житлової субсидії, згідно якої ОСОБА_1 просила:
- нарахувати та виплатити їй житлову субсидію за жовтень 2024 року, листопад 2024 року, грудень 2024 року у розмірі, встановленому Постановою КМУ від 27.07.1998 №1156;
- забезпечити нарахування та виплату їй житлової субсидії у січні 2025 року, лютому 2025 року, березні 2025 року, квітні 2025 року та наступних опалювальних періодів у розмірі, передбаченому чинним законодавством;
- повідомити про суми житлової субсидії, які були нараховані та виплачені їй у жовтні 2023 року, листопаді 2023 року, грудні 2023 року, січні 2024 року, лютому 2024 року, березні 2024 року, квітні 2024 року.
- про результати розгляду цієї заяви повідомити позивача у письмовій формі, направивши відповідь на її електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_2).
Звертаючись із цим позовом позивачка зазначила про відсутність відповіді від відповідача на її звернення.
Поряд з цим, відповідачем листом від 13.02.2025 №6165-2608/Т-03/8-2800/25 пенсійний орган повідомив позивачку, що інформацію щодо розміру житлової субсидії за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року направлено листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 17.01.2025 №3073-54311/Т-01/8-0400/25 в паперовому вигляді на поштову адресу позивачки.
Водночас, відповідачем не надано будь-яких доказів надходження вказаного листа до відділення поштового зв`язку для відправлення, зокрема, квитанції про оплату поштовий послуг.
Між іншим, порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (надалі - Правила №270).
За змістом пункту 8 Правил №270 вбачається, що оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю.
Згідно з пунктом 59 Правил №270 визначено, що послуги поштового зв`язку оплачуються під час їх замовлення відправником або під час вручення адресатом (одержувачем), якщо інше не передбачено відповідним договором про надання послуг поштового зв`язку у національній валюті за діючими тарифами. Просту письмову кореспонденцію оплачує тільки відправник. Послуги поштового зв`язку для реєстрованих поштових відправлень з позначкою «Адміністративна послуга» оплачуються суб`єктом звернення під час їх замовлення або під час отримання в поштовому відділенні чи за визначеною суб`єктом звернення адресою в порядку, визначеному оператором поштового зв`язку.
У відповідності до пункту 62 Правил №270 підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є:
- поштові марки, наклеєні на письмову кореспонденцію або нанесені типографським способом на поштові конверти, поштові картки;
- електронні марки;
- відбитки державного знака, нанесені маркувальними машинами;
- відбитки про оплату письмової кореспонденції, нанесені друкарським чи іншим способом;
- розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку.
Таким чином, наведені вище приписів Правил №270 вдають підстави для висновку, що послуги поштового зв`язку як з відправки простої, так і з відправки реєстрованої поштової кореспонденції можуть бути підтверджені розрахунковим документом про оплату послуги поштового зв`язку.
Натомість, стверджуючи про обставину направлення позивачці відповіді засобами поштового зв`язку, відповідач доказів її надсилання разом з копією журналу (реєстру) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком ПАТ «Укрпошта» не подав, як і не подав інших доказів, які б свідчили про виконання ним обов`язку щодо доведення до відома позивачку інформації про результати розгляду її звернення засобами поштового зв`язку.
В той же час, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 802/211/16-а, від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а, від 25 червня 2020 року у справі № 802/1442/15-а, від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20, від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22 викладено правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.
Разом з тим, у постановах від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20 та від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22 Верховний Суд звертав увагу на те, що реєстрація відповіді на звернення чи скаргу як вихідного документа у журналі реєстрації вихідної документації розпорядника інформації і присвоєння за фактом реєстрації вихідного номера не є моментом завершення перебігу строку на надання відповіді, визначеного законом.
Поряд з цим, у своєму зверненні від 23.12.2024 позивачка чітко визначила, що бажає отримати відповідь на свою заяву на вказану нею електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_2).
Натомість, заява не містила жодного зауваження про інший альтернативний спосіб повідомлення позивачки про результат розгляду звернення, зокрема, шляхом направлення відповіді на поштову адресу.
Відтак, належним способом доведення до відома інформації про результати розгляду її звернення є направлення відповіді саме засобами електронного зв`язку.
З наведених вище обставин вбачається, відсутність будь-яких належних доказів надання або направлення позивачці відповіді на її звернення від 23.12.2024.
Таким чином, відповідач, всупереч імперативних вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не підтвердив належними та допустимими доказами факту повідомлення позивачку про наслідки розгляду її звернення, з урахуванням того, що відповідно до приписів статті 15 Закону № 393/96-ВР обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення/клопотання має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику).
Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову.
Доводи скаржника про повноту відповіді, наданої позивачці, колегія суддів відхиляє, оскільки зміст наданої відповіді не є предметом судового розгляду. Вимоги позивачки стосуються лише належного повідомлення її про результати розгляду її заяви.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко