ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/23714/25
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Капинос О.В.,
секретар судового засідання Луценко Д.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, 
встановив:
13.10.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому з урахуванням зміну позовних вимог просить:
визнати бездіяльність Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області у затримці внесенні до трудової книжки запису про звільнення, невиплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення й невиконання рішення суду, постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, негайного виконання рішення суду частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнень за один місяць, протиправною; 
стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18 через незаконне звільнення, з 28 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку у розмірі 1687988,82 грн. без вирахування податків та обов`язкових платежів. 
На обґрунтування позовних вимог вказав, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року за його позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано. Прийнято нову постанову. 
Визнано протиправним та скасовано рішення дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 258 від 30 листопада 2018 року про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови ОСОБА_1 ..
Скасовано розпорядження Оліївського сільського голови №237-к від 30 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_2 3 посади Оліївського сільського голови у зв`язку з достроковим припинення повноважень. 
Визнано ОСОБА_1 звільненим з посади Оліївського сільського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень відповідно до ч.1 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування Україні" з 27 листопада 2020 року та зобов`язано Оліївську сільську раду Житомирського району Житомирської області внести до трудової книжки ОСОБА_1 відповідний запис.
Постановлено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 801 232,52 (вісімсот одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 52 коп. 
Постановлено допустити до негайного виконання рішення суду В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнень за один місяць. 
Рішення набрало законної сили 01 березня 2023 року. 
В той же час, рішення суду в частині внесення до трудової книжки запису про звільнення виконано лише 10 червня 2024 року, а про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі в частині негайного виконання, не виконано, що підтверджується інформацією УДКСУ У Житомирській області №02-08-10/1960 від 09.10.2025. 
На думку позивача, невиконання Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області рішення суду, постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу тягне за собою обов`язок виплати йому на підставі ст.236 Кодексу законів про працю України середній заробіток за весь час затримки виконання цього рішення до дня фактичного розрахунку, а саме з 28 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку в розмірі 1687988,82 грн.. 
Ухвалою від 11.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.12.2025.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вважає вимоги позивача є необґрунтованими та невмотивованими, адже ст.236 КЗпПУ не підлягає застуванню у спірних правовідносинах. Зокрема, нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення "середнього заробітку за час вимушеного прогулу", який згідно норм частини 2 статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення "середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі", який за нормами ст.236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі. Так, стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Тобто, в даному випадку середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
З урахуванням зазначеного, відповідач просив в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказав на безпідставність доводів відповідача. Зокрема, зазначив, що відповідно ч.3 ст. 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом, в тому числі і відповідальність, встановлену ст. 236 Кодексу законів про працю. Невиконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є триваючим порушенням трудових прав. Вважає, що має право на відшкодування середньомісячного заробітку за час невиконання рішення суду. Право виникає також на підставі норм Кодексу законів про працю України, які регулюють відповідальність за затримку розрахунку (ст.116,117). Хоча у даному випадку суд не поновлював його на посаді, а лише змінив формулювання підстави звільнення та стягнув середній заробіток за вимушений прогул, застосовується принцип встановлений статтею 117 КЗпП України. 
Усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 22.12.2025, закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 05.01.2026.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступні обставини. 
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано. Прийнято нову постанову. 
Визнано протиправним та скасовано рішення дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 258 від 30 листопада 2018 року про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови ОСОБА_1 .. 
Скасовано розпорядження Оліївського сільського голови №237-к від 30 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади Оліївського сільського голови у зв`язку з достроковим припинення повноважень. 
Визнано ОСОБА_1 звільненим з посади Оліївського сільського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень відповідно до ч.1 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування Україні" з 27 листопада 2020 року та зобов`язано Оліївську сільську раду Житомирського району Житомирської області внести до трудової книжки ОСОБА_1 відповідний запис.
Постановлено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 801 232,52 (вісімсот одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 52 коп. 
Постановлено допустити до негайного виконання рішення суду В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнень за один місяць. 
Рішення набрало законної сили 01 березня 2023 року. 
14 квітня 2023 Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №240/6076/18. 
Позивач 28.03.2023 та 03.05.2023 звертався до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявами щодо виконання вказаного судового рішення в добровільному порядку. 
Як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 рішення суду в частині внесення до трудової книжки запису про звільнення позивача виконано 10 червня 2024 року, про що свідчить відповідні записи №43 та №44.
В той же час, рішення в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі в частині негайного виконання, не виконано, що підтверджується інформацією УДКСУ У Житомирській області №02-08-10/1960 від 09.10.2025 та №02-08.1-10/2392 від 05.12.2025. 
Позивач вважає, що невиконання Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18 про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу тягне за собою обов`язок виплати йому середній заробіток за весь час затримки виконання цього рішення до дня фактичного розрахунку, а саме з 28 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку на підставі ст.236 Кодексу законів про працю України, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст.2,14,370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, а також іншими суб`єктами, на яких поширюється дія цього рішення. 
Обов`язковість виконання судового рішення в адміністративному судочинстві є невід`ємною складовою права особи на ефективний судовий захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, оскільки ухвалення судового рішення без його реального виконання не забезпечує поновлення порушеного права. 
Крім того, відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Частиною 2 ст.372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Спірним питанням в даній справі є наявність у позивача права на стягнення середнього заробітку на підставі ст.236 КЗпПУ у зв`язку із невиконанням судового рішення у справі №240/6076/18, яким, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови ОСОБА_1 , скасовано розпорядження про його звільнення з посади Оліївського сільського голови у зв`язку з достроковим припинення повноважень та визнано ОСОБА_1 звільненим з посади Оліївського сільського голови з 27 листопада 2020 року, а також зобов`язано Оліївську сільську раду Житомирського району Житомирської області внести до трудової книжки ОСОБА_1 відповідний запис.
Так, за приписами положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Відповідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Наведені положення статті 236 КЗпП України, дають підстави для висновку, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника, і при цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі та йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.12.2018 у справі № 465/4679/16, від 26.02.2020 у справі № 702/725/17 від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці, і Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 07.10.2020 по справі № 480/69/19.
Також, слід зазначити, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду потрібно встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, а у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки та провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Разом з тим, розглядаючи спір між ОСОБА_1 та Оліївською сільською радою в межах справи №240/6076/18, Сьомий апеляційний адміністративний суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для прийняття рішення про поновлення позивача на посаді Оліївського сільського голови, з огляду на ту обставину, що посада позивача є виборною посадою, оскільки сільський голова обирається в порядку, визначеному законом. Тому, апеляційний суд виснував, що ОСОБА_1 не може бути поновленій на такій посаді, оскільки це прямо суперечитиме основаним засадам загального, рівного, прямого виборчого права територіальної громади. 
Вказані обставини свідчать на користь висновку, що судом не приймалося рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а отже відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України.
При цьому, суд вважає, що позивач помилково ототожнює рішення суду, яким відповідача зобов`язано внести запис в трудову книжку, із рішенням про поновлення на роботі (посаді), оскільки на відміну від рішення про поновлення на роботі, таке рішення не відновлює трудові (службові) правовідносини між сторонами, а лише коригує момент їх припинення. 
З огляду на зазначений висновок про відсутність підстав для застосування ст.236 КЗпП суд, надаючи правову оцінку вимозі в частині визнання протиправною бездіяльності Оліївської сільської ради щодо затримки внесення до трудової книжки запису про звільнення, невиплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення й невиконання рішення суду, постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року в справі №240/6076/18, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, негайного виконання рішення суду частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнень за один місяць, зауважує на таке.
Як встановлено судом в межах заявлених вимог позивач просить визнати протиправною бездіяльність Оліївської сільської ради щодо невиконання судового рішення у справі №240/6076/18. 
Так, частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. 
Аналіз наведеної правої норми КАСУ з урахування наведених вище висновків про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст.236 КЗпП унеможливлює надання судом оцінки діям відповідача щодо виконання рішення суду у справі №240/6076/18. Така правова оцінка може бути надана тільки в разі розгляду судом у відповідному процесуальному порядку відповідної заяви в межах зазначеної справи. Тому суд вважає, що така вимога заявлена безпідставно. 
Щодо посилань позивача у відповіді на відзив на застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України, то суд такі посилання до уваги не приймає, оскільки вимоги про стягнення виплат, передбачених ст.236 цього Кодексу, та вимоги про стягнення сум відповідно до ст.117 КЗпП мають різну правову природу, підстави виникнення та цільове призначення, а відтак не є тотожними та не підміняють одна одну. 
Оскільки, предметом даного позову є вимоги, які заявлені на підставі ст.236 КЗпП, суд вважає безпідставним їх обґрунтування статтею 117 цього Кодексу, та правової оцінки цьому не надає. 
Таким чином, оцінивши наведені сторонами доводи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивачем не доведено наявності правових та фактичних підстав для їх задоволення, а встановлені судом обставини не підтверджують порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких він звернувся в даній справі. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин, що виключає можливість задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову суд відмовляє. 
У відповідності до ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9,77,90,139,242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (вул. Леоніда Ступницького, 68,с. Оліївка,Житомирська обл., Житомирський р-н,12471. ЄДРПОУ 04348409), про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 15 січня 2026 року