Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року Справа№200/9441/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, вважаючи свої права порушеними, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2024 року по 26 листопада 2025 року включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2024 року по 26 листопада 2025 року у сумі 553 615,52 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 08 жовтня 2024 року по 03 грудня 2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України).
Станом на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, що відбулося з 03 грудня 2024 року, з ним не був проведений повний розрахунок, зокрема не виплачено індексацію грошового забезпечення за певний період служби.
Такий розрахунок з ним проведений лише 27 листопада 2025 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі №200/1529/25 – кошти надійшли у загальній сумі 105 929,55 грн.
Вважав, що відповідач має понести відповідальність у виді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України.
Така відповідальність, на його думку, має бути понесена за період з 04 грудня 2024 року по 26 листопада 2025 року включно, але не більше як за шість місяців (182 дні), у сумі, яка, за підрахунками позивача, становить 553 615,52 грн.
Вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2025 року поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 у справі №200/1529/25 остаточний розрахунок з позивачем проведений 26 листопада 2025 року.
При цьому відповідачем 29 жовтня 2025 року, у зв`язку з відсутністю дійсних банківських реквізитів, на депонентський рахунок Держказначейької служби на ім`я позивача було виплачено індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 105 929,55 грн., а після отримання відповідних реквізитів 26 листопада 2025 року кошти було перераховано на рахунок позивача.
Відповідач, починаючи з 24 лютого 2022 року, забезпечується, в першу чергу, для виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу збройних сил Російської Федерації та інших незаконних збройних формувань у м. Маріуполі та, в подальшому, в інших районах ведення активних бойових дій. В межах спірного періоду відповідач безпосередньо був залучений та продовжує виконувати вказані першочергові завдання.
Вважав, що здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку за час можливої затримки розрахунку при звільненні в період з 04 грудня 2024 року по 26 листопада 2025 року не є об`єктивним та включає в себе періоди, коли здійснення розрахунків відповідачем було суттєво ускладнено або унеможливлено в зазначених умовах, які не залежали від його дій чи волі. Адже безпосереднє залучення Військової частини НОМЕР_1 до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил Російської Федерації, а також виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану, знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з можливою затримкою остаточного розрахунку в даних спірних правовідносинах. Тому, вважав, що затримка остаточного розрахунку з позивачем пов`язана з обставинами непереборної сили. 
Тому вважав, що має бути застосований принципу співмірності, тобто критеріїв зменшення розміру відшкодування, що відповідало би висновкам Великої Палати Верховного Суду, що вкладені в постанові від 08 жовтня 2025 у справі № 489/6074/23.
З урахуванням такої правової позиції арифметичний розрахунок середнього заробітку позивача за час можливої затримки остаточного розрахунку при звільненні становить 36 380,51 грн.
Просив в задоволенні позову відмовити.
Судом встановлено, що в період з 08 жовтня 2024 року по 03 грудня 2024 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України).
Так, наказом начальника Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) від 15 жовтня 2024 року № 1197-ОС позивача зараховано до списків особового складу частини з 08 жовтня 2024 року та призначено на посаду начальника першої розвідувально-ударної прикордонної застави відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден.
Наказом начальника Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) від 30 листопада 2024 року № 1369-ОС позивача, звільненого наказом від 02 листопада 2024 року № 1255-ОС, з 03 грудня 2024 року виключено зі списків особового складу частини.
Вказані обставини (період проходження позивачем служби у відповідача з 08 жовтня 2024 року по 03 грудня 2024 року) також підтверджуються довідкою відповідача від 18 березня 2025 року № 08/1266.
Станом на день звільнення зі служби (виключення зі списків особового складу) з ним не був проведений повний розрахунок - не виплачено індексацію грошового забезпечення за певний період служби.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі № 200/1529/25, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року та набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: 
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; 
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року у сумі 85 927,84 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно та з 01 січня 2024 року по 03 грудня 2024 року включно;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 312,82 грн. в місяць за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно та з 01 січня 2024 року по 03 грудня 2024 року включно у загальній сумі 21 614,85 грн. відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
27 листопада 2025 року на виконання вказаного судового рішення відповідач перерахував позивачу на його картковий рахунок, відкритий у відповідному банку, 105 929,55 грн. (підтверджується платіжною інструкцією відповідача від 26 листопада 2025 року № 13946 з відміткою про оплату 27 листопада 2025 року; банківською випискою від 27 листопада 2025 року).
Отже, остаточний розрахунок при звільненні шляхом перерахування позивачу відповідних сум індексації грошового забезпечення за відповідні періоди проведений 27 листопада 2025 року. 
Період затримки розрахунку при звільненні - з 04 грудня 2024 року (наступний день після звільнення зі служби (виключення зі списків особового складу)) по 27 листопада 2025 року (день фактичного розрахунку).
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Щодо позовних вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені
Позовні вимоги щодо відповідальності відповідача у виді нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивач пов`язував з відповідним грошовим забезпеченням (з індексацією грошового забезпечення), яке йому виплачено після звільнення зі служби із затримкою.
Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Оскільки спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження служби та виплати грошового забезпечення таким особам, як позивач (військовослужбовцям), питання відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.
Аналогічна правова позиція щодо військовослужбовців наведена Верховним Судом в постанові від 09 липня 2020 року в справі №320/6659/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача та виключення зі списків особового складу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
До 19 липня 2022 року стаття 117 Кодексу була викладена в такій редакції, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яким статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: 
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
Отже, оскільки спір щодо індексації грошового забезпечення (справа № 200/1529/25) вирішено на користь позивача судом, тому розмір відшкодування за час затримки має визначати орган, який виніс рішення по суті спору, тобто суд.
В постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 наведено правовий висновок, згідно з яким якщо спірний період стягнення середнього заробітку припадає на різні періоди дії статті 117 Кодексу законів про працю України, то його умовно варто поділити на 2 частини: 
1) до 19 липня 2022 року (дата набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX), тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності (зменшення такої виплати);
2) з 19 липня 2022 року, який регулюється вже чинною редакцією статті 117 Кодексу, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 (тобто застосовувати принцип співмірності) недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2025 у справі № 489/6074/23 виклала інший правовий висновок в частині правовідносин, які виникли після 19 липня 2022 року, зазначивши наступне: «Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.».
Період затримки розрахунку при звільненні позивача - з 04 грудня 2024 року (наступний день після звільнення зі служби (виключення зі списків особового складу)) по 27 листопада 2025 року (день фактичного розрахунку).
З урахуванням наведеного до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яка діє з 19 липня 2022 року.
Відтак позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 04 грудня 2024 року (наступний день після звільнення зі служби), проте не більш як за шість місяців. В даній справі це шість місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з 04 грудня 2024 року по 03 червня 2025 року включно, що становить 182 дні.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Відповідно до п. 2 розд. ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. 
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. 
Відповідно до п. 3 розд. ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати враховуються у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо (абз. 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку).
Пунктом 8 розд. IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Враховуючи те, що звільнення позивача (виключення зі списків особового складу військової частини) відбулося 03 грудня 2024 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи перед звільненням, за правилами, що передбачені п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (оскільки іншого нормативно-правового акту, який би встановлював правила такого обчислення, на теперішній час не існує), а саме: жовтень 2024 року та листопад 2024 року.
Подана відповідачем довідка від 16 грудня 2025 року № 09/105946/25-Вн про розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням – жовтень та листопад 2024 року є неприйнятною як доказ, оскільки вона не відповідає даним щодо грошового забезпечення позивача, що містяться в архівній відомості щодо позивача за період з січня 2024 року по грудень 2024 року.
На виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року відповідачем до суду подана доопрацьована та дійсна (як пояснив представник відповідача) довідка від 07 січня 2026 року № 09/3038/26-Вн, згідно з якою розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням позивача становив:
- жовтень 2024 року – 41039,08 грн. за 31 календарних день (з яких, як пояснив відповідач: 15 календарних днів – період з 01 жовтня 2024 року по 15 жовтня 2024 року включно складові грошового забезпечення у розмірі згідно з грошовим атестатом з попереднього місця служби (Військова частина НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України)); 16 календарних днів, період з 16 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року включно – складові грошового забезпечення розраховані за новою посадою, до виконання обов`язків якої позивач приступив з 16 жовтня 2024 року. Перерахунок складових грошового забезпечення за даний період здійснено у грудні 2024 року. Період розрахунку з 16 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року враховується в повному обсязі (31 календарний день) оскільки військова служба ОСОБА_1 не закінчувалася, а виплата грошового забезпечення не призупинялася); 
- листопад 2024 року – 37132,60 грн. за 30 календарних днів (з яких період з 01 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 включно – складові грошового забезпечення розраховані за новою посадою, до виконання обов`язків якої позивач приступив з 16 жовтня 2024 року. Перерахунок складових грошового забезпечення за даний період здійснено у грудні 2024 року).
Проте подана відповідачем до суду довідка від 07 січня 2026 року № 09/3038/26-Вн про розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням (жовтень та листопад 2024 року) є також неприйнятною як доказ, оскільки до неї увійшли суми грошового забезпечення позивача за період до 08 жовтня 2024 року, коли позивач проходив військову службу у іншій військовій частині - Військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України), з якої наказом начальника від 07 жовтня 2024 року № 338ОС виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 07 жовтня 2024 року.
Таким чином застосуванню підлягають саме дані, що зазначені в архівній відомості.
Відповідно до архівної відомості щодо позивача за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, що складена відповідачем, грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби перед звільненням зі служби (жовтень 2024 року та листопад 2024 року) становило: за жовтень 2024 року – 68 562,01 грн. (вплачено у листопаді 2024 року), за листопад 2024 року – 568 702,49 грн. (вплачено у грудні 2024 року), всього – 637 264,50 грн.
Із зазначеної суми необхідно виключити додаткову винагороду на час дії воєнного стану (зазначена як «Додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.03.22 (30000)») – 47 063,84 грн. (23225,81 грн. + 29000 грн.), оскільки ці виплати, хоча і є додатковими видами грошового забезпечення, проте не носять постійного характеру та не включаються до розрахунку середньоденного грошового забезпечення.
Така позиція суду ґрунтується на положеннях Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197).
Також із зазначеної суми необхідно виключити: компенсацію за невикористану щорічну відпустку – 126250,83 грн., компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій – 69314,19 грн., одноразову допомогу при звільненні – 315627,10 грн., підйомну допомогу – 37132,60 грн.
Така позиція суду ґрунтується на положеннях Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Таким чином, з виключенням зазначених виплат грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби перед звільненням зі служби (жовтень 2024 року та листопад 2024 року) становило 36 713,97 грн.
Кількість календарних днів у жовтні 2024 року (з 08 жовтня 2024 року) та у листопаді 2024 року становило 54 (24+30).
Середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби перед звільненням зі служби (жовтень 2024 року та листопад 2024 року) становило 667,53 грн. (36 713,97 грн./54 дні = 679,89 грн.).
Кількість календарних днів затримки розрахунку за період з 04 грудня 2024 року (наступного дня, за днем звільнення (виключенням зі списків особового складу)) по 27 листопада 2025 року (день фактичного розрахунку) із застосуванням положень ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яка діє з 19 липня 2022 року (за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців), становить 182 дні.
Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становила би 123 739,68 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення 679,89 грн. х 182 дні затримки).
Проте для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін суд враховує принципи пропорційності та співмірності, з урахуванням яких сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 16 506,87 грн., яка розрахована судом наступним чином:
- загальний розмір виплат нарахованих та виплачених позивачу сум грошового забезпечення при виключенні зі списків особового складу становить 794 240,53 грн. (100 %), з яких: 
688 310,98 грн. (86,66 %) – виплачено при виключенні зі списків особового складу, що підтверджується довідкою відповідача від 16 грудня 2025 року № 09/105947/25-Вн про остаточний розрахунок грошового забезпечення (підсумок сум, що виплачені позивачу в якості остаточного розрахунку у грудні 2024 року, січні та лютому 2025 року); 
105 929,55 грн. (13,34 %) – виплачено 27 листопада 2025 року на виконання рішення суду від 07 травня 2025 у справі № 200/1529/25; 
- кількість календарних днів затримки розрахунку - 182 дні;
- сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні – 16 506,87 грн. (679,89 грн. х 182 дні х 13,34%).
Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 16 506,87 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
З огляду на наведене позов підлягає задоволенню частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і докази понесення ним інших судових витрат до суду не подані, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за шість місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з 04 грудня 2024 року по 03 червня 2025 року включно. 
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за шість місяців затримки розрахунку при звільненні, з 04 грудня 2024 року по 03 червня 2025 року включно, в сумі 16 506,87 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено 13 січня 2026 року. 

Суддя Т.В. Логойда