ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 702/537/25		
Провадження № 22-ц/821/113/26		
Категорія: 310040000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів : Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря – Дмитренко В. В., 

учасники справи:
позивач – Виконавчий комітет Монастирищенської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач – ОСОБА_4 ,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_4 на заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Виконавчий комітет Монастирищенської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради перебувають малолітні  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків.
Позивач вказував, що мати дітей покинула місце проживання, не повідомивши нової адреси, а тому з серпня 2024 року діти проживають з бабусею ОСОБА_5 .
Вказано, що ОСОБА_4 не підтримує зв`язок з дітьми, не надає матеріальної допомоги, не відвідує навчальні заклади, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дітей, характеризується негативно, веде асоціальний спосіб життя та має значні борги.
Батько ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав, а батько ОСОБА_3 записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Позивач вважає, що такі дії та бездіяльність матері є систематичним та умисним невиконанням вимог ст. ст. 150, 164, 170 СК України, а тому, позбавлення матері батьківських прав повністю відповідає інтересам малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, позивач просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з неї аліменти у розмірі 1/2 всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, на особові рахунки дітей. Також позивач просив зобов`язати орган опіки та піклування відкрити такі рахунки у Державному ощадному банку України та покласти судові витрати на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2025 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на утримання малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів її доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2025 до досягнення дітьми повноліття на особистий рахунок дітей.
Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради відкрити особистий рахунок дітям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у відділенні Державного ощадного банку України в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано для подальшого влаштування органу опіки та піклування Монастирищенської міської ради Черкаської області.
Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 2 422, 40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що систематичне ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей є її свідомою поведінкою, негативно впливає на життя і розвиток дітей, які зростають без материнського піклування, перебувають на утриманні баби ОСОБА_5 , тобто її сім`я є особливо непридатною та неблагополучною.
Також, оскільки відповідач не надала суду доказів того, що немає можливості сплачувати кошти на утримання дітей, не надала документів, які підтверджують відсутність заробітку, перебування на утриманні інших осіб, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03.10.2025 заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 08.09.2025 у справі за вказаним позовом залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано, що вона самостійно утримує трьох малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , піклується про стан їх здоров`я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
Зазначила, що наразі вона перебуває у м. Києві та з 07.05.2025 влаштувалась на роботу в мережу закладів громадського харчування «МАМА МАНАНА», де вона працює з 08 год. до 22:000 год.
Вказала, що від`їжджаючи з с. Копіювата до м. Києва, у неї була домовленість з матір`ю, ОСОБА_5 , що зароблені кошти вона буде відсилати на її картковий рахунок на утримання дітей.
Зазначила, що більшу частину зароблених коштів вона регулярно відправляла на картковий рахунок матері, а також повністю оплачувала комунальні послуги за будинок в с. Копіювата, де проживають її діти разом з мамою.
Окрім того, вона регулярно підтримувала зв`язок з дітьми та ОСОБА_5 , телефонуючи на її мобільний телефон та мобільний телефон старшого сина ОСОБА_6 , однак мати не повідомила їй, що до будинку приходили соціальні працівники, більше того, на її мобільний телефон жодних дзвінків від соціальних працівників не надходило.
Таким чином, скаржниця вважає, що наявні докази в матеріалах справи не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Відзив на апеляційну скаргу

03.11.2025 та 11.11.2025 від Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшли відзиви на апеляційну скаргу.
У відзивах зазначається, що твердження скаржниці, зазначені у апеляційній скарзі, є неправдивими та нічим не підтвердженими, що спростовується матеріалами справи, свідченнями учасників і фактами, встановленими під час судового розгляду.
Вказано, що зібрані докази свідчать, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу не відвідує дітей, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їхнім здоров`ям і навчанням. Належної фінансової допомоги бабуся ОСОБА_5 від скаржниці не отримувала, усі витрати на утримання, лікування та харчування дітей несе саме бабуся за рахунок пенсії в розмірі близько 4 000 грн та допомоги родичів.
Зазначено, що працівники служби у справах дітей неодноразово повідомляли скаржницю про засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Монастирищенської міської ради, однак вона жодного разу не з`явилася, не висловила своєї думки, ігнорувала і ці виклики, і повідомлення про судовий розгляд.
ОСОБА_4 неодноразово попереджали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків, проте вона не вжила жодних дій для виправлення ситуації. 
З огляду на викладене, зазначили, що поведінка ОСОБА_4 свідчить, що вона повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а її апеляційна скарга має виключно формальний характер і не містить нових або спростовуючих доказів.
Крім того, жодна робота чи зайнятість, пов`язана з отриманням доходу, не повинна перешкоджати матері належно виховувати та піклуватися про своїх дітей, тим паче коли мати є їх єдиним законним представником і несе повну відповідальність за забезпечення належних умов їх життя та розвитку.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29.08.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.4).
Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.06.2016 Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.5).
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 25.10.2019 Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.6).
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00049544752 від 18.02.2025 відомості про батька ОСОБА_3 , внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.9-10).
Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15.11.2017 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано (а. с.13-14).
Відповідно до заочного рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05.12.2018 ОСОБА_7 позбавлений батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_2 (а. с.11-12).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/002366701 від 18.02.2025 ОСОБА_4 з 14.12.2021 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).
З довідки-характеристики № 52, виданої 11.03.2025 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по місцю реєстрації – АДРЕСА_1 не проживає, на даний час проживає в м. Київ, адреса невідома; з серпня місяця 2024 року покинула своїх дітей, материнських обов`язків не виконує, дітей матеріально не забезпечує, утримує дітей бабуся – ОСОБА_5 (а.с.16).
Відповідно до довідки Копіюватського ліцею управління освіти, молоді та спорту Монастирищенської міської ради від 17.02.2025 ОСОБА_4 контакту з школю не підтримує, батьківські збори не відвідує, із вчителями не спілкується, навчанням і вихованням дітей не цікавиться, на телефонні дзвінки класних керівників не відповідає, дітьми опікується бабуся (а. с.18).
Згідно характеристики на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , наданої директором ліцею, де навчаються діти, діти старанні, дисципліновані, добре засвоюють навчальний матеріал; мама з сім`єю не проживає, у вихованні участі не бере; баба ОСОБА_5 займається вихованням постійно відвідує навчальний заклад (а.с.19,20).
Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї станом на 08.05.2025 мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, залишила дітей з серпня 2024 року, потреби дітей задовольняє бабуся на задовільному рівні (а. с.21-22).
Згідно з актом обстеження умов проживання затвердженого ССД виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 18.02.2025 в результаті обстеження зроблено висновок про те, що для дітей створено належні житлово-побутові умовим, матір дітей з дітьми не проживає (а. с.24).
З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27 -28).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Статтею 51 Конституції України, ч. 2, ч. 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи у сприятливих умовах дитина перетворюється на гідного правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 9-10 ст. 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Частиною 3 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване ст. 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, ст. 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.
У ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Також, учасниками справи не запечерується факт, що ОСОБА_4 в серпні 2024 року залишила своїх малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виховання своїй матері ОСОБА_5 .
Водночас, як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтвердили те, що діти на виховання бабусі були залишені за їхньою взаємною згодою за умови надання ОСОБА_4 коштів на їх утримання.
Відповідно до довідки Копіюватського ліцею управління освіти, молоді та спорту Монастирищенської міської ради від 17.02.2025 ОСОБА_4 контакту з школю не підтримує, батьківські збори не відвідує, із вчителями не спілкується, навчанням і вихованням дітей не цікавиться, на телефонні дзвінки класних керівників не відповідає, дітьми опікується бабуся.
Згідно характеристики на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , наданої директором ліцею, де навчаються діти, діти старанні, дисципліновані, добре засвоюють навчальний матеріал; мама з сім`єю не проживає, у вихованні участі не бере; баба ОСОБА_5 займається вихованням постійно відвідує навчальний заклад.
Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї станом на 08.05.2025 мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, залишила дітей з серпня 2024 року, потреби дітей задовольняє бабуся на задовільному рівні.
Органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 121 від 30.04.2025, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_4 зазначила, що від`їжджаючи з с. Копіювата до м. Києва, у неї була домовленість з матір`ю, ОСОБА_5 , що зароблені кошти вона буде відсилати на її картковий рахунок на утримання дітей.
На підтвердження наведеного факту, скаржницею до заяви про перегляд заочного рішення додано виписку по картці з АТ «Акцент-Банк» від 11.09.2025 № D8S0-RVVS-GH3S, з якої вбачається, що остання здійснювала переказ коштів на картковий рахунок № НОМЕР_4 , а саме 29.10.2024 в сумі 2 000,00 грн, 19.01.2025 в сумі 400,00 грн, 20.01.2025 в сумі 5 000,00 грн, 03.02.2025 в сумі 1 000,00 грн, 23.02.2025 в сумі 3 000,00 грн, 12.03.2025 в сумі 5 000,00 грн, 27.05.2025 в сумі 1 500,00 грн, 12.06.2025 в сумі 3 300,00 грн та 24.07.2025 в сумі 3 500,00 грн (а.с. 91 – 101).
Щодо неприйняття участі в житті дітей скаржниця зазначила, що була змушена виїхати на заробітки до міста Києва, оскільки за місце проживання дітей не змогла віднайти роботу, що дозволить повноцінно утримувати неповнолітніх дітей.
При вирішенні спору в цій справі суд апеляційної інстанції, оцінюючи наявні докази, пояснення скаржника, яка зазначила, що має намір забрати дітей та займатися особисто їх вихованням, приходить до висновку про те, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. У даному випадку розрив сімейних відносин не відповідатиме інтересам дітей.
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України апеляційний суд з ним не погоджується.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, вчиняла насильство по відношенню до них.
Також, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_4 застосовувались буд-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У свою чергу, докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей.
Отже, у справі що переглядається, суд апеляційної інстанції не встановив достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо її малолітніх дітей, проте вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, а контроль за виконанням такого рішення покласти на орган опіки та піклування.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, то і позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей також не підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2025 року- скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ч. 13 ст.141 якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено, рішення суду першої інстанції підлягає також скасуванню в частині стягнення з відповідача судового збору, а у зв`язку із задоволенням її апеляційної скарги належить стягнути з Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, як органу опіки та піклуванняна користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 633,60 грн за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 263, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 – задовольнити.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2025 року – скасувати.
У задоволенні вимог Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей –відмовити.
Попередити  ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поклавши на службу у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, як органу опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Стягнути з Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, як органу опіки та піклуванняна користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков