Справа № 183/9240/25
№ 2/183/5642/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування – місто Сєверодонецьк) Сіверськодонецького району (до перейменування – Сєвєродонецький район) Луганської області, яка складається з: 3 кімнат житловою площею – 36,9 кв. м, у тому числі: 1-а кімната 12,0 кв. м, 2-а кімната 8,1 кв. м, 3-я кімната 16,8 кв. м, кухня 7,7 кв. м, ванної кімнати 2,6 кв. м, вбиральні 1,1 кв. м, коридору 11,2 кв. м, вбудованою шафою 1,4 кв. м, балконом 1,1 кв. м, лоджією 2,0 кв. м. Загальна площа квартири складає – 64,0 кв. м, висота приміщень 2,50 м,
В С Т А Н О В И В:
у вересні 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач-1), ОСОБА_2 (надалі – позивач-2) та ОСОБА_3 (надалі – позивач-3) звернулися до суду з цим позовом, у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору міни квартир (нотаріальний бланк серії ААК № 474555), посвідченого 19 грудня 1997 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С. А., зареєстрованого в реєстрі за № 4934, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира складається з: 3 кімнат житловою площею – 36,9 кв. м, у тому числі: 1-а кімната 12,0 кв. м, 2-а кімната 8,1 кв. м, 3-я кімната 16,8 кв. м, кухня 7,7 кв. м, ванної кімнати 2,6 кв. м, вбиральні 1,1 кв. м, коридору 11,2 кв. м, вбудованою шафою 1,4 кв. м, балконом 1,1 кв. м, лоджією 2,0 кв. м. Загальна площа – 64,0 кв. м, висота приміщень 2,50 м.
На зазначеному правовстановлюючому документі Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації вчинений реєстраційний напис про те, що квартира АДРЕСА_3 зареєстрована Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за реєстровим № 543 04 січня 1998 року.
24 жовтня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області складено відповідний актовий запис № 689, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 24 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. 01 червня 2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, про що Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області складено відповідний актовий запис № 257, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 01 червня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.
Після 24 лютого 2022 року з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, позивачі були вимушені переміститись до м. Дніпро Дніпропетровської області та м. Ірпінь Київської області.
Будучи потенційними отримувачами компенсації для відновлення своєї квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією російської федерації, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, позивачі звернулися з заявою про державну реєстрацію прав на спірну квартиру до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області, надавши оригінал правовстановлюючого документу на квартиру. Рішенням державного реєстратора № 78977474 від 19 травня 2025 року позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що заявником надано довідку № 225 від 16 травня 2025 року, видану КП «Сєвєродонецьким БТІ», однак відповідно до якої відсутня можливість надати інформацію про наявність або відсутність державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна – на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 10 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову.
Постановленою судом ухвалою від 04 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 04 листопада 2025 року судом оглянуто оригінали доказів, які після огляду повернуті позивачам-1, 3.
Позивачі у судове засідання не з`явились, кожна окремо надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких підтримали вимоги позовної заяви, просили її задовольнити, не заперечували проти ухвалення рішення в заочному порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши засвідчені нотаріально копії доказів, висновує таке.
З долученої позивачами у копії, яка повністю відповідає оглянутому судом оригіналу Договору міни квартир від 19 грудня 1997 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обміняли належну їм квартиру в АДРЕСА_4 , на квартиру в АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Згідно з довідкою Северодонецького міського бюро технічної інвентаризації від 05 грудня 1997 року за № 3119, квартира АДРЕСА_1 – трьохкімнатна, на 9 поверсі, 9-ти поверхового будинку з кімнатами: 1 – коридор, 2, 5, 6 – житлові кімнати, 7 – кухня, 8 – комора, 3 – туалет, 4 – ванна, загальною площею 64,0 кв. м, житловою площею – 36,9 кв. м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С. А. та зареєстровано в реєстрі за № 4934. Договір містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , запис відомостей в реєстрову книгу за № 543 04 січня 1998 року /а.с.21/.
З засвідченої позивачами копії технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 , вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна – 64,0 кв. м, житлова – 36,9 кв. м) та власників: ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Технічний паспорт містить печатки відповідальних осіб виконавця, підписи посадових осіб /а.с.22-23/.
З належним чином засвідченої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 вбачається, що 24 жовтня 2015 року ОСОБА_12 вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_17 » /а.с.16./.
Також, з належним чином засвідченої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що 04 червня 2019 року ОСОБА_13 вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на « ОСОБА_18 » /а.с.20/.
З відмітки у копії паспорту громадянки України ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 та довідки від 28 листопада 2022 року № 1205-5002351488 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що з 27 січня 1998 року місце проживання позивача-1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , з 28 листопада 2022 року позивач-1 зареєструвала фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_5 /а.с.11-12, 13/.
З відмітки у копії паспорту громадянки України ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 та довідки від 14 березня 2024 року № 3251-5003162730 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що з 08 липня 2010 року місце проживання позивача-2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , з 14 березня 2024 року позивач-2 зареєструвала фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_6 /а.с.14, 15/.
З копії довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 від 16 вересня 2020 № 9467 та довідки від 01 квітня 2022 року № 1202-5000641973/7152 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що з 01 квітня 2022 року місце проживання позивача-3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_7 , з 01 квітня 2022 року позивач-3 зареєструвала фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_8 /а.с.17, 19/.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бєспєчної Г. Ю., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року № 78977474, при розгляді заяви від 14 травня 2025 року за реєстраційним номером 66918269 прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій за Заявою. Підставою для відмови вказано те, що відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими управам и на нерухоме майно та їх обтяженнями. Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,та приймає відповідні рішення. Згідно ч. 8 ст. 18 Закону: державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Також, статтею 18 Закону регламентовано, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту – Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно). Відтак, для проведення державної реєстрації набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 подано договір міни від 19 грудня 1997 року № 4934 видавник Приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов С. А. Як вбачається з даного договору право власності зареєстровано в реєстровій книзі за № 543 від 04 січня 1998 року Сєвєродонецьким БТІ. Слід зазначити, відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон) державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведеш їм державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Тому, заявником надано довідку № 225 від 16 травня 2025 року, видану Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації». Однак, відповідно до якої відсутня можливість надати інформацію про наявність або відсутність державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна – на квартиру за адресою АДРЕСА_2 . а отже, державний реєстратор не має можливості отримати та підтвердити інформацію про зареєстровані до 2013 року права на таку квартиру. Отже, дані юридичні обставини унеможливлюють проведення реєстраційних дій /а.с.26/.
Вказані в рішенні державного реєстратора обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01 серпня 2025 року № 437886690 /а.с.29/, відповіддю Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 16 травня 2025 року № 225 /а.с.25/.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, пов`язаного з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Загальновідомим є факт, що станом на момент розгляду справи та станом на момент прийняття рішення державного реєстратора м. Сіверськодонецьк є тимчасово окупованою територією.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (договір міни квартир), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, органу, що посвідчив такий договір у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України (про що вказано у рішенні державного реєстратора), позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачами право власності набуте у 1997 році. Наданий позивачами доказ у виді договору міни квартир містить відмітку про реєстрацію переходу права власності органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1997 рік – Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ньому, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Надані позивачами копії паспортів та довідок, з яких вбачається реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів-1, 2 підтверджують їх твердження про фактичне набуття ними права власності на спірну квартиру та реєстрацію місця проживання у ній після набуття права власності.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності.
Щодо частки позивачів у праві власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі (договорі міни квартир) не визначено часток, їх розміру, співвласників (позивачів), доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на вищевказане майно. 
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,0 кв. м, житловою площею 36,9 кв.м. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повне рішення суду складене та підписане 29 січня 2026 року після відновлення електропостачання в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Учасники справи:
позивач-1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_5 ;
позивач-2 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_6 ;
позивач-3 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ; фактично проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_8 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя         Д. О. Парфьонов