Справа № 577/6533/25
Провадження № 2/577/137/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 січня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області 

в складі: головуючого судді Рідзевської І.О.,
за участю секретаря судового засідання Олійник В.П.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача Осьмака А.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши його просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 41400,60 грн.; додаткову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків за сумлінну працю на залізничному транспорті в сумі 24840,36 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024-2025 роки в сумі 34 175,63 грн.; грошову винагороду з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку в сумі 7201,23 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17 408,64 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді кухаря виробничого підрозділу «Експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп» філії «УЗ Вагон-сервіс», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця» 29 років, звідки звільнилась 27.08.2025 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (на підставі статті 38 КЗпП України). При звільненні їй не були виплачені кошти передбачені колективним договором, що спонукало звернутися до суду з позовом.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2025 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
01.12.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позов, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що відповідно до наказу про припинення трудового договору від 21.07.2025 № 151 /ОС позивачку було звільнено з 27.08.2025 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Умовами колективного договору передбачені виплати працівникам інших додатковий виплат та матеріальної допомоги, але з 14.03.2022 Правлінням АТ «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, керуючись ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було прийняте рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою колективними договорами структурних підрозділів. Таким чином, з березня 2022 року інші додаткові виплати, передбачені колективними договорами, були призупинені, роз`ясненні щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управлінні персоналом та соціальної політики. Тобто, дія призупинення виплат, була здійснена на легітимних підставах і у встановлений спосіб. Виплата інших додаткових виплат саме призупинена, а не відмінена. І той факт, що додаткові виплати позивачка отримає після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», підтверджується проставленням Позивачкою підпису в наказі про припинення трудового договору від 21.07.2025 № 151/ОС в графі «З наказом ознайомлений». Листом від 06.09.2022 за №Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 за підписом Голови правління АТ «Укрзалізниця» та професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, повідомлено всіх керівників АТ «Укрзалізниця», що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити вищевказане рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Отже, оскільки виплати, що є предметом спору у цій справі, передбачені пунктами колективного договору, їх призупинення Відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». (34-37).
30.12.2025 на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024-2025 роки в сумі 34 175,63 грн.
Позивач ОСОБА_1 , та її представник Осьмак А.В., кожен окремо, в судовому засіданні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з урахуванням уточнення позовних вимог.
Представник відповідача Мельник К.О. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог заперечує з підстав зазначених у відзиві.
Суд вислухавши позивача та його представника, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України укладено колективний договір Виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки (а.с. 17).
Відповідно до витягу з Колективного договору, зокрема, п.3.9 визначено: надати працівникам підприємства, один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на день подання заяви (а.с.18)
В п. 3.14. Колективного договору зазначено, що працівникам вагонного депо з нагоди ювілею (50,60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (а.с.18).
Наказом № 151/ОС від 21.07.2025 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 27.08.2025 року звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП. Крім того, вказаним наказом постановлено виплатити їй після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків, передбаченої змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2024 р.р., п.8.13. Виплатити шість прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, що передбачено колективним договором на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2024 р.р., після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с. 10).
Відповідно до Наказу №4/в від 01.02.2024 Про нагородження, зазначено про виплату грошової винагороди у розмірі місячного посадового окладу ОСОБА_1 , кухарю 5-го розряду виробничої їдальні, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с.15).
Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с.38).
В підтверджуючій довідці від 12.12.2025 року зазначено, що ОСОБА_1 в період з 24.03.2025 по 16.04.2025 року на підставі наказу від 11.03.2025 №19 знаходилася у основній щорічній відпустці терміном 24 календарних дні і отримала матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 30% від посадового окладу, а за відпрацьований період 06.10.2024-05.10.2025 ОСОБА_1 не писала заяву на відпустку, тому в свою чергу, не отримувала матеріальну допомогу на оздоровлення, так як згідно п.3.1 Порядку надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» працівникам один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило, при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів (а.с.49).
З заяви ОСОБА_1 від 21.03.2025 року, вбачається, що позивач просила надати щорічну відпустку з 24.03.2025 року та матеріальну допомогу на оздоровлення (а.с.50).
Відповідно до Наказу (розпорядження)№12 від 11.03.2025 року про надання відпустки ОСОБА_1 надано щорічну відпустку з 24.03.2025 року з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.51).
Листом від 06.09.2022 за №Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 за підписом Голови правління АТ «Укрзалізниця» та професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, повідомлено всіх керівників АТ «Укрзалізниця», що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити вищевказане рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить (а.с.40).
Відповідно до довідки виробничого підрозділу «Експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп» АТ «Укрзалізниця» середньомісячна заробітна плата становить 10805,62 грн., середньоденна 496,81 грн. (а.с.16).
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).
Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП).
Згідно частини 1 статті 11Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
З врахуванням вимог ст.233КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущено, оскільки в абзаці другом статті 233КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні ( стаття 116 ). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Як вбачається з повідомлення про нараховані та виплачені суми, на якій наявна відмітка про отримання даного документа позивачем 26.09.2025 року, що свідчить про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом. 
В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею (а.с. 71).
Закон України від 15 березня 2022року №2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054).
Суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, одноразову та додаткову матеріальні допомоги та грошову винагороду з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку, передбачені умовами Колективного договору.
За таких обставин, з відповідача на користь позивача, в межах заявлених вимог слід стягнути невиплачену одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 41400,60 грн; невиплачену додаткову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що становить 24 840,36 грн., а також невиплачену грошову винагороду з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку в розмірі 7 201,23 грн.
Частинами 1,3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд, виходячи з принципу диспозитивності, також дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2025 по 31.10.2025 року, включно, в розмірі, заявленому позивачем, а саме 17408,64 грн., що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати та є пропорційним.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, оскільки додатком до п.3.10 Колективного договору визначено Порядок надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» яким визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам регіональної філії один раз у календарному році на підставі поданої заяви при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. З огляду на викладене, суд погоджується із запереченнями відповідача про відсутність підстав для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, оскільки позивач не зверталася до адміністрації із заявою про надання щорічної відпустки строком 14 календарних днів або більше за цей період, а при звільненні позивачу компенсовано 59 днів невикористаної відпустки (а.с.10), що узгоджується із правою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 08.01.2025 у справі 753/8125/17.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
З відповідача на користь позивача слід стягнути 1069,60 грн. судового збору.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст. 5, 12-13, 76-81, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 : одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 41400,60 грн.; додаткову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків за сумлінну працю на залізничному транспорті в сумі 24840,36 грн.; грошову винагороду з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку в сумі 7201,23 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17408,64 грн., а всього 90850,83 грн. 
У іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 1069,60 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» юридична адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815.
Повний текст судового рішення складено 27 січня 2026 року. 

Суддя Рідзевська І.  О.