ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4135/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (код ЄДРПОУ 42114410, 65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88)
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" (код ЄДРПОУ 00152276, 65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 124)
про стягнення 195566,03 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" про стягнення 195566,03 грн.
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами публічного договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції в частині здійснення повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків.
У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що подано відповідні докази.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень, протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи; вирішено інші процесуальні питання.
28.10.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.10.2025 у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" про розгляд справи у порядку загального позовного провадження відмовлено за необгрунтованістю.
05.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
13.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.
18.11.2025 до суду від відповідача надійшло заперечення.
Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).
Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, справа розглянута поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 01.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (далі -постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Одеський завод гумових технічних виробів" (далі - споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу, який є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.
Згідно з п.1.2 типового договору, Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів. 
Відповідно до п. 2.1. типового договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Згідно з п.3.1. типового договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.
За умовами п.5.1. типового договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Пунктом 5.2. типового договору передбачено, що спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Згідно з п.5.4. типового договору, ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.
Відповідно до п. 5.5. типового договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Згідно з п. 5.7. типового договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.
Відповідно до п.6.2. типового договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
Пунктом 9.1. типового договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Згідно з п.13.1. типового договору, цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.
За умовами п. 13.4. типового договору, якщо інше не передбачено обраною споживачем комерційною пропозицією, постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, у випадках якщо: 1) споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з договором або комерційною пропозицією; 2) споживач іншим чином суттєво порушив умови цього договору, і не вжив заходів щодо усунення такого порушення в строк, що становить 5 робочих днів.
Відповідно до п.13.7. типового договору, усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі або у додатках до нього адресами сторін, або направлені електронною поштою на електронну адресу сторони, вказану в цьому договорі, у додатках до нього або в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача або дата відправлення повідомлення постачальником на електронну адресу споживача, визначену відповідно до цього пункту договору, в разі направлення повідомлень електронною поштою. Споживач зобов`язується у місячний строк повідомити постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.
08.06.2022 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1, в якій сторони дійшли згоди викласти п. 13.4. та абз. 1 п. 13.7 типового договору у новій редакції:
-13.4. Якщо інше не передбачено обраною споживачем комерційною пропозицією, постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, у випадках якщо: 1) споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з договором або комерційною пропозицією; 2) споживач іншим чином суттєво порушив умови цього договору, і не вжив заходів щодо усунення такого порушення в строк, що становить 5 робочих днів;
-13.7. Усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі або у додатках до нього адресами сторін, або направлені електронною поштою на електронну адресу сторони, вказану в цьому договорі, у додатках до нього або в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача або дата відправлення повідомлення постачальником на електронну адресу споживача, визначену відповідно до цього пункту договору в разі направлення повідомлень електронною поштою.
Додатком № 2 до договору сторонами погоджено комерційну пропозицію ПВЦ - оплата по факту, в якій визначено, зокрема, формулу визначення ціни за електричну енергію, що поставляється за договором, порядок оплати, наслідки невиконання умов договору, строк його дії тощо.
Так, п. 2.1., 2.2., 2.3, 2.4. комерційної пропозиції визначено, що оплата за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється один раз за фактичними показниками засобів обліку та даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту електричну енергію. Оплата здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "ООЕК", вказаний у рахунку на оплату, за фактично спожитий клієнтом обсяг електричної енергії. У разі наявності у клієнта заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється платіж, всі кошти, перераховані клієнтом за електричну енергію, зараховуються постачальником на погашення існуючої заборгованості клієнта із найдавнішим терміном її виникнення. Розрахунковим вважається період з 1-го числа розрахункового місяця до такого ж числа наступного місяця. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця. 
Відповідно до п.3 комерційної пропозиції, обсяги спожитої клієнтом та розподіленої електричної енергії визначаються оператором системи. 
Відповідно до розділу 4 комерційної пропозиції, по закінченню розрахункового періоду (місяця) постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає клієнту рахунок-фактуру на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку, грошовими коштами на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТОВ "ООЕК". У випадку припинення (або розірвання) договору, у т.ч. дострокового, клієнт зобов`язаний оплатити постачальнику додатковий рахунок за результатами минулих розрахункових періодів, в якому постачальником буде враховано відхилення прогнозованих від фактичних значень щодо ціни та обсягів споживання. Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку. Датою отримання платіжного документу (рахунку) вважається: дата його вручення споживачу; дата його отримання від кур`єра; відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції; дата його відкриття споживачем в особовому кабінеті на офіційному веб-сайті постачальника; дата отримання споживачем електронною поштою, при цьому доказом отримання платіжного документу є зворотній лист споживача або сплив 3-х календарних днів від дати відправлення рахунку споживачу на електронну адресу; факсимільним зв`язком тощо; чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором та комерційною пропозицією; третій календарний день з дати його отримання поштовим відділенням зв`язку, на території обслуговування якого розташований об`єкт споживача (у разі направлення засобами поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом).
Пунктом 6 комерційної пропозиції передбачено, що згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу за весь час прострочення.
Пунктом 12 комерційної пропозиції визначено термін дії дійсної комерційної пропозиції: з 01.07.2022 по 30.09.2022. Комерційна пропозиція вважається продовженою на кожний наступний квартал, якщо не пізніше ніж за 20 днів до кінця кварталу постачальник не повідомив клієнта про внесення змін до комерційної пропозиції та/або викладення її в новій редакції.
Згідно п.13 комерційної пропозиції, договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31.12.2022, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені та штрафні санкції) договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але в ніякому разі не більше ніж на термін дії договору клієнта з Оператором системи про надання послуг розподілу (передачі) електричної енергії.
Відповідно до п.13.1. комерційної пропозиції, постачальник має право в односторонньому порядку розірвати договір достроково, повідомивши про це клієнта письмово за 20 днів до передбачуваної дати розірвання (припинення) договору, у випадках якщо: клієнт прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з договором або цією комерційної пропозицією, незалежно від розміру вартості електричної енергії та періоду споживання; клієнт іншим чином суттєво порушив умови цього договору, і не вжив заходів щодо усунення такого порушення в строк, що становить 5 робочих днів. Припинення дії договору в такому разі здійснюється в односторонньому порядку, без необхідності отримання згоди на це від клієнта, через 20 днів з моменту направлення постачальником клієнту повідомлення про припинення договору у зв`язку з обставинами, зазначеними в п.13.1. комерційної пропозиції. До передбачуваної дати розірвання (припинення договору) постачальник повідомляє про це відповідного Оператора системи та АКО. Суттєвим порушення умов цього договору сторони будуть вважати в тому числі не надання споживачем, у випадку прострочення оплати, на вимогу постачальника забезпечення виконання зобов`язань по оплаті за спожиту електричну енергію в строк, вказаний у вимозі постачальника. 
Так, АТ "ДТЕК Одеські електромережі", який є оператором системи розподілу, надано позивачу інформацію, що відповідачем за серпень 2022 року спожито 31018 кВт*год, за вересень 2022 року - 14246 кВт*год.
На виконання умов договору позивачем за надані послуги за спірний період було виставлено відповідачу рахунки на оплату:
- від 05.09.2022 №04-13500-ПВЦ/1 за спожиті 31018 кВт*год на суму 128278,28 грн. з ПДВ;
- від 05.10.2022 №04-13500-ПВЦ/1 за спожиті 14246 кВт*год. на суму 65986,45 грн. з ПДВ.
12.08.2025 позивач направив вище вказані рахунки відповідачу засобами поштового зв`язку.
Однак, відповідачем заборгованість на користь позивача у розмірі 194264,73 грн. не сплачена, що і зумовило звернення до суду із даним позовом.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти стягнення вказаної заборгованості, стверджує про її відсутність, з огляду на таке.
Так відповідач наголошує, що позивач не надав належних доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, а додані до позовної заяви платіжні інструкції про сплату протягом 2025 року судового збору за подання заяв про стягнення заборгованості з різних споживачів не можуть бути належним доказом сплати судового збору саме за подання цієї позовної заяви до суду.
Окрім цього, відповідач стверджує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за серпень 2022 року вже була стягнута з ПРАТ "ОЗГТВ" за рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 916/2660/22, а розмір заборгованості за частину вересня (по 16.09.2022) позивачем окремо не розраховано та доказів її наявності і розміру до суду не подано. 
Відповідач зауважує, що твердження позивача про те, що спірний договір було пролонговано на 2025 рік не відповідає дійсності, оскільки позивач сам ініціював розірвання договору в односторонньому порядку з 16.09.2022. 
Також відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності.
У відповіді на відзив позивач наголошує, що доводи відповідача про відсутність належних доказів сплати судового збору є безпідставними, недоведеними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Позивач вважає помилковими твердження відповідача, що заборгованість, яка є предметом спору в межах цієї справи, вже була стягнута з ПРАТ "ОЗГТВ" за рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 916/2660/22. 
Наголошує, що у справі №916/2660/22 стягнута заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електроенергії споживачу №04-613500, а предметом спору по справі №916/4135/25 є стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №04-13500 за період серпень-вересень 2022 року.
Щодо посилань відповідача про розірвання спірного договору позивач стверджує, що за умовами положень комерційної пропозиції договір в частині розрахунків діє до повного їх виконання.
Позивач наголошує, що розрахунок ціни позову по справі №916/4135/25 був складений ТОВ "ООЕК" на підставі наданих оператором системи розподілу АТ "ДТЕК Одеські Електромережі" даних щодо обсягу спожитої відповідачем електричної енергії, ціни на електричну енергію у відповідності до тарифу.
Також, позивач у відповіді на відзив наполягає, що строки позовної давності ним не пропущено.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України (який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України (який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України (який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Відповідно до частини 1 ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
У статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 3.1.1 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 45 Закону України "Про ринок електричної енергії", розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
За умовами п.1.2.6. ПРРЕЕ, оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). 
Згідно з п.10 ПРРЕЕ, до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.
Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, а саме пп. 29 п. 2.2., встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом систем розподілу, Кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Згідно з п.1.2.15 ПРРЕЕ, укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих правил.
Пунктами 3.1.7., 3.1.8. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.
За умовами п.4.3. ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Згідно з п.4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Відповідно до п. 4.13. ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Відповідно до п.4.14 ПРРЕЕ (в редакції станом на день укладення договору), платіжний документ формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно. Платіжні документи на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу. 
Платіжний документ (рахунок) має надаватися споживачу в терміни та спосіб, визначені відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції або умов договору. Датою отримання платіжного документа вважається: 1) дата вручення, що підтверджується підписом одержувача (споживача або його уповноваженої особи); 2) дата його отримання від кур`єра; 3) відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції; 4) дата його відкриття споживачем на персональній сторінці (особовому кабінеті) споживача на офіційному вебсайті електропостачальника, оператора системи, що може бути підтверджено програмною платформою, яка забезпечує роботу персональної сторінки з визначенням дати та часу його відкриття; 5) дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії; 6) третій календарний день з дати його отримання поштовим відділенням зв`язку, на території обслуговування якого розташований об`єкт споживача (у разі направлення засобами поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом). Вимоги щодо порядку та форми надання інформації в платіжних документах (рахунках) електропостачальника встановлені розділом ІХ цих Правил.
Положеннями п. 5.2.1. Правил встановлено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів та на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.
Пункт 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).
Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу виникли зобов`язальні правовідносини, згідно з якими позивач зобов`язався поставити електричну енергію, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити поставлену і використану електричну енергію.
Матеріалами справи, а саме рахунками за спожиту електричну енергію та довідкою АТ "ДТЕК Одеські Електромережі", підтверджується факт поставки позивачем відповідачу електричної енергії у заявленій до стягнення сумі.
Отже, факт постачання позивачем електричної енергії та прийняття її відповідачем відповідно до умов договору та чинного законодавства є підставою виникнення у останнього зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії згідно виставлених позивачем рахунків.
Водночас, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, останнім не було сплачено вартість спожитої у серпні-вересні 2022 року електричної енергії.
При цьому посилання відповідача, що заявлена до стягнення в межах цієї справи заборгованість вже була стягнута з ПРАТ "ОЗГТВ" рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 916/2660/22 судом не приймаються, адже заборгованість ПРАТ "ОЗГТВ" перед ТОВ "ООЕК", що була предметом спору у справі № 916/2660/22, виникла на підставі іншого договору ніж у справі №916/4135/25, а саме договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №04-613500.
Щодо тверджень відповідача про відсутність належного розрахунку заборгованості за частину вересня 2022 року суд наголошує, що розрахунок ціни позову по справі №916/4135/25 був складений ТОВ "ООЕК" на підставі наданих оператором системи розподілу АТ "ДТЕК Одеські Електромережі" даних щодо обсягу спожитої відповідачем електричної енергії.
Так, АТ "ДТЕК Одеські Електромережі", який є оператором системи розподілу, надано позивачу інформацію, що відповідачем спожито за вересень 2022 року - 14246 кВт*год електричної енергії.
На виконання умов договору позивачем за вересень 2022 року було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 04-13500-ПВЦ/1 на суму 65986,45 грн. з ПДВ за спожиті 14246 кВт*год електричної енергії.
Ця ж сума - 65986,45 грн. була зазначена позивачем у розрахунку як заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію за вересень 2022 року. 
З урахуванням викладеного, позивачем доведено належними та допустимим доказами заявлену до стягнення суму основного боргу за вересень 2022 року. При цьому, відповідачем доказів протилежного та відповідний контррозрахунок не надано.
Враховуючи те, що відповідачем не було надано доказів оплати в повному обсязі спожитої електричної енергії за серпень-вересень 2022 року на суму 194264,73 грн., або спростування правомірності її нарахування, суд погоджується з доводами позивача про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати поставленої та спожитої електричної енергії.
Окремо суд вважає за доцільне наголосити, що припинення/розірвання договору не є наслідком припинення його зобов`язань, адже взаємні права та обов`язки, які регулюються договором щодо повного виконання сторонами своїх зобов`язальних обов`язків, не обмежується строком дії такого договору.
Щодо сплати позивачем судового збору за подання цієї позовної заяви до суду.
Так, сплата ТОВ "ООЕК" судового збору за подачу позовної заяви по справі №916/4135/25 підтверджується платіжними інструкціями №9958814873 від 25.02.2025, №9958814877 від 25.02.2025, №9958814878 від 25.02.2025, №9958836054 від 17.06.2025, №9958836055 від 17.06.2025, №9958815021 від 11.03.2025, №9958815022 від 11.03.2025, №9958836416 від 15.07.2025, №9958836417 від 15.07.2025, №9958836418 від 15.07.2025. 
Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок про зарахування судового збору, останній був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.
Окремо суд вважає про доцільне зазначити про зарахування судового збору за платіжним дорученням №9958814873 від 25.02.2025.
Як вбачається з КП "ДСС", 17.09.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" заборгованості за публічним договором про постачання електричної енергії споживачу в серпні - вересні 2022 року на суму 194264,73 грн.
За результатами розгляду вищевказаної заяви 22.09.2025 судом було видано судовий наказ.
При подачі ТОВ "ООЕК" до Господарського суду Одеської області заяви про видачу судового наказу заявником було сплачено судовий збір в розмірі 242,24 грн. згідно платіжної інструкції №9958814873 від 25.02.2025.
Разом з цим, 06.10.2025 судовий наказ у справі №916/3807/25 за заявою Акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" було скасовано.
Відповідно до ч.2 ст.151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Отже, судовий збір у розмірі 242,24 грн., сплачений за платіжним дорученням №9958814873 від 25.02.2025, згідно положень ч.2 ст.151 ГПК України було зараховано до суми судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. 
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Так, Законом України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 12, яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України №2120-ІХ від 15.03.2023 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Водночас, Законом України від 08.11.2023 №3450-IX (який набрав чинності 30 січня 2024 року) пункт 19 викладено в наступній редакції: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Втім, Законом України №4434-IX від 14.05.2025 "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" вищевказаний пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ був виключено. Даний Закон набрав чинності 04.09.2025.
Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом позовну давність не пропущено.
Приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу у розмірі 194264,73грн., враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.
Окрім основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 718,51 грн. 3% річних, 582,79 грн. інфляційних збитків.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Так, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.
Пунктом 9.1. типового договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Пунктом 6 комерційної пропозиції передбачено, що згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу за весь час прострочення.
Перевіривши розрахунок трьох процентів річних та збитків від інфляції суд зазначає, що останній здійснено арифметично правильно.
За наведених обставин, вимоги позивача в цій частині задовольняються судом у повному обсязі.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Одеський завод гумових технічних виробів" (код ЄДРПОУ 00152276, 65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 124) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (код ЄДРПОУ 42114410, 65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88) - 194264 (сто дев`яносто чотири тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 73 коп. заборгованості за поставлену електричну енергію, 718 (сімсот вісімнадцять) грн. 51 коп. 3% річних, 582 (п`ятсот вісімдесят дві) грн. 79 коп. збитків від інфляції, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.
Рішення складено і підписано 19 січня 2026 р.