ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" січня 2026 р. Справа №907/1282/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – Торонні А.М.
від відповідача 1 – не з`явився
від відповідача 2 – Зелінська С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ПП “Золтранс” від 26.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3491/25 від 27.11.2025)
на ухвалу про забезпечення позову до його подання Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 (повний текст ухвали складено та підписано 17.11.2025, суддя Пригар Л.І.)
у справі № 907/1282/25, в якій можуть отримати відповідний статус
позивача: ТОВ “АТР Інвест”
відповідача 1: ТОВ “Західпрогрес”
відповідача 2:  ПП “Золтранс”
про: визнання недійсним Договору купівлі-продажу №45 від 17.05.2022, укладеного між ТОВ “Західпрогрес” та ПП “Золтранс”; застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника та ухвали суду першої інстанції.
ТОВ “АТР Інвест” ( далі – заявник, позивач) звернулось до Господарського суду Закарпатської області з заявою про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на навантажувач одноківшевий фронтальний колісний ZL 50G S/N 15G0082697 2008 року, що на даний час знаходиться у володінні та користуванні ПП “Золтранс”.
В обґрунтування своїх вимог заявник покликається на наявність наміру звернутися до суду з позовом до ТОВ “Західпрогрес” (далі – відповідач 1) та ПП “Золтранс” (далі- відповідач 2) про визнання недійсним укладеного між останніми договору купівлі-продажу №45 від 17.05.2022 (навантажувача одноківшевого фронтального колісного ZL 50G S/N 15G0082697 2008 року) та застосування наслідків недійсності правочину з огляду на наявність обгрунтованих підстав вважати, що такий правочин укладено ТОВ “Західпрогрес” з метою уникнення виконання своїх грошових зобов`язань перед ТОВ “АТР Інвест”.
Так, заявник зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.11.2022 у справі №907/445/22 підтверджено наявність у ТОВ “Західпрогрес” обов`язку сплатити ТОВ “АТР Інвест” заборгованість за поставлений товар в сумі 4 224 142,41 грн. На примусове виконання вказаного рішення видано наказ від 24.01.2023 та відкрито виконавче провадження №71636199 від 21.04.2023, однак виконання такого ускладнено протиправними та недобросовісними діями ТОВ “Західпрогрес”, спрямованими на ухилення від виконання зобов`язань, а саме: створенням директором та засновником ТОВ “Західпрогрес” нового господарського товариства - ТОВ “Транс Тайм Груп”, доведенням ТОВ “Західпрогрес” до збитковості та неплатоспроможності; укладенням низки правочинів щодо відчуження наявного у боржника спецтранспорту з метою недопущення звернення стягнення на нього.
Зокрема, заявник зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 у справі №907/364/24 за позовом ТОВ “АТР Інвест” визнано недійсним договір купівлі-продажу №1/ОЗ від 28.02.2022, на підставі якого ТОВ “Західпрогрес” відчужило ТОВ “Полі Трейд Макс” напіввагони люкові на загальну суму 1 696 800 грн, у зв`язку з вчиненням вказаного правочину на шкоду кредитору ( позивачу).
Окрім того, 17.05.2022 на підставі Договору купівлі продажу №45 ТОВ “Західпрогрес” відчужило ПП “Золтранс” навантажувач одноківшевий фронтальний колісний ZL 50G S/N 15G0082697 2008 року випуску. Оскільки 24.05.2022 ТОВ “Західпрогрес” вчинило реєстраційну дію щодо зняття з обліку вказаного навантажувача, на момент подання позову у справі №907/364/24 позивачу не було відомо місце його перебування.
З врахуванням наведених вищенаведених обставин, ТОВ “АТР Інвест” вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на відчужений за оспорюваним правочином навантажувач може цілком ймовірно призвести до його подальшого відчуження та передачі третім особам, а відтак ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову у цій справі.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 у справі №907/1282/25 задоволено заяву ТОВ “АТР Інвест” про забезпечення позову до його пред`явлення та накладено арешт на навантажувач одноківшевий фронтальний колісний ZL 50G S/N 15G0082697 2008 року, що на даний час знаходиться у володінні та користуванні ПП «Золтранс».
Ухвала суду мотивована положеннями ст.ст.136,137 ГПК України та тим, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від того, чи перебуватиме у власності ПП «Золтранс» зазначене вище рухоме майно. Застосування обраного заявником заходу забезпечення позову - арешту цього майна безпосередньо пов`язане із предметом майбутнього позову, не є перешкодою в здійсненні ПП «Золтранс» господарської діяльності, натомість покликане зберегти становище учасників майбутнього судового спору (баланс інтересів сторін) до остаточного вирішення питання щодо наявності або відсутності ознак фраудаторності оспорюваного правочину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
ПП «Золтранс» подало апеляційну скаргу від 26.11.2025, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 про накладення арешту на навантажувач одноківшевий фронтальний колісний ZL 50G S/N 15G0082697 2008 року.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що: договір купівлі-продажу арештованого майна укладений відповідно до вимог чинного законодавства, а позивачем не доведено наявності ознак фраудаторного правочину; заявником не надано суду жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду; ПП «Золтранс» є добросовісним набувачем спірного майна, не має наміру перешкоджати виконанню рішення суду чи відчужувати навантажувач на користь третіх осіб, а недобросовісна поведінка заявника та неправомірні дії приватного виконавця (вилучення спірного навантажувача та передача такого на зберігання заявнику) позбавляє власника майна можливості його використання.
ТОВ “АТР Інвест” подало відзив на апеляційну скаргу від 17.12.2025, в якому просить відмовити ПП «Золтранс» у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 про забезпечення позову у цій справі залишити без змін з підстав її законності та обгрунтованості.
Зокрема, заявник зазначає, що ним надано суду достатні докази та вмотивовані пояснення, які доводять потребу застосування заходів забезпечення позову у цій справі з метою запобігання утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду за позовом про визнання договору купівлі-продажу спірного майна недійсним, а також докази, що дають підстави вважати даний правочин фраудаторним (вчиненим на шкоду ТОВ “АТР Інвест”).
ТОВ “Західпрогрес” відзиву на апеляційну скаргу не подало.
Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 справу №907/1282/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 апеляційну скаргу ПП «Золтранс» залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Золтранс» на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 у справі № 907/1282/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 08.01.2026.
В судове засідання з`явились представники позивача та відповідача 2.
Відповідач 1 участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення усім учасникам спрви ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача 1. 
В судовому засіданні 08.01.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. 
У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому,в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19).
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суд розглядає вказану заяву з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами Господарського процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення/дії, передбачених законом (чи визначених на його основі судом) найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Такі правові висновки Верховного Суду викладено у постановах, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22, від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Водночас, заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.
Колегія суддів зазначає, що у даній справі ТОВ “АТР Інвест” заявлено про намір звернутися за захистом свого права до суду з позовом про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі продажу №45 від 17.05.2022, на підставі якого ТОВ “Західпрогрес” відчужило ПП “Золтранс” навантажувач одноківшевий фронтальний колісний ZL 50G S/N 15G0082697 2008 року (з підстав укладення такого з метою ухилення ТОВ “Західпрогрес” від виконання своїх зобов`язань), а також застосування наслідків його недійсності.
Водночас, у відповідача 2, як власника навантажувача, наявна можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи в суді, розпорядитися таким майно на користь третіх осіб, що призведе до неможливості (у випадку задоволення позову) відновити порушене право позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
При цьому, апеляційним судом враховано викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 висновок про те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться в його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Наведеним спростовується твердження апелянта про недоведеність заявником наявності підстав для вжиття заходів для забезпечення позову та відсутність у відповідача 2 наміру відчужити навантажувач.
Вжитий судом захід забезпечення позову стосується виключно предмета позву та є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача 2, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Відтак, колегія суддів відхиляє як безпідставне також покликання апелянта на незаконне обмеження заявником права власності ПП “Золтранс”.
Покликання апелянта на неправомірні дії приватного виконавця (вилучення спірного навантажувача та передача такого на зберігання заявнику) не свідчить про відсутність підстав для вжиття заходів для забезпечення позову у цій справі та порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали. Водночас, за змістом ст. 339-1 ГПК України сторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права.
Доводи скаржника про те, що ТОВ “АТР Інвест” не доведено наявності в оспорюваному договорі купівлі-продажу ознак фраудаторного правочину, судом до уваги не приймаються, оскільки стосуються розгляду справи по суті. Саме внаслідок дослідження та встановлення вказаних обставин у суду будуть наявні/ відсутні підстави для висновку щодо обґрунтованості позову.
Зважаючи на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний заявником та задоволений судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є достатнім та співмірним стосовно предмета спору, не призведе до невиправданого обмеження прав та законних інтересів ПП «Золтранс» та інших осіб, які не є учасниками справи, чи до блокування їх господарської діяльності, а лише запровадить тимчасові законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод при виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів учасників судового процесу.
Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 у цій справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для розгляду заяви про забезпечення позову, дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування. 
Доводи апелянта не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2025 у справі №907/1282/25 залишити без змін, апеляційну скаргу ПП “Золтранс” від 26.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3491/25 від 27.11.2025) - без задоволення.
2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.
4. Матеріали розгляду заяви повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 14.01.2026 

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.