П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27333/24	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,
повний текст судового рішення
складено 07.04.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Шляхтицького О.І., Лук`янчук О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/27333/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
29.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою у якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в періоди з 28.09.2022 по 10.02.2023, з 25.03.2023 по 19.10.2023, з 15.01.2023 по 30.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з 28.09.2022 по 10.02.2023, з 25.03.2023 по 19.10.2023, з 15.01.2023 по 30.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що він має право на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», адже у період з 28.09.2022 по 10.02.2023, з 25.03.2023 по 19.10.2023, з 15.01.2023 по 30.05.2023 він приймав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській та Донецькій областях. Натомість, Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не в повному обсязі виплачено таку додаткову винагороду.
Відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими вказуючи про пропуск позивачем процесуального строку звернення до суду з даним позовом. Також, Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що спірну додаткову винагороду ОСОБА_1 виплачено в повному обсязі. Між тим, оскільки у подальшому ОСОБА_1 постійно безпосередню участь у бойових діях не брав, перебуваючи в захищеному пункті, то додаткова винагорода йому виплачувалась у розмірах з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях і заходах. Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що 28.09.2022 ОСОБА_1 зараховано у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , що виключає можливість виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000грн. До того ж, позивач перебував у медичних закладах та відпустках. На думку суб`єкта владних повноважень, сам лише факт безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій не є підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях або заходах. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/27333/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Приймаючи означене рішення окружний адміністративний суд вказав, що нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. повинна здійснюватись не на підставі довідки військової частини, а на підставі наказів командирів військової частини із посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Також, за наслідком аналізу змісту довідки від 10.05.2024 № 460/у, на яку посилається позивач, судом першої інстанції зазначено, що вона видана для надання особі статусу учасника бойових дій, а не виплати грошового забезпечення. Як установлено окружним адміністративним судом, відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , яка додана до матеріалів справи (додаток № 3), Військовою частиною НОМЕР_1 у грудні 2022 року виплачено суму додаткової винагороди за листопад 2022 року в розмірі 100 000 грн, у січні 2023 року сплачено суму додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за грудень 2022 року, у лютому 2023 року виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за січень 2023 року. У подальшому така винагорода виплачувалась з квітня по грудень 2023 року пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Незважаючи на це, позивач зазначає цей період як такий, що йому не виплачувалась додаткова нагорода взагалі, що не відповідає дійсності. Крім того, судом першої інстанції враховано те, що позивач перебував у відпустках та вибував на лікування, а тому за такі періоди додаткова винагорода не виплачується. Сам лише факт безпосереднього перебування позивача в районах ведення воєнних (бойових дій) не є підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях або заходах, та не є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди.
Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду щодо відмови в задоволенні позову за періоди з 28.09.2022 по 30.11.2022, з 01.03.2023 по 30.05.2023, з 01.08.2023 по 06.09.2023, 30.09.2023, з 01.10.2023 по 19.10.2023 позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він має право на отримання спірної додаткової винагороди за періоди з 28.09.2022 по 30.11.2022, з 01.03.2023 по 30.05.2023, з 01.08.2023 по 06.09.2023, 30.09.2023, з 01.10.2023 по 19.10.2023, з урахуванням фактично виплачених сум, у зв`язку з безпосередньою участю у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. На думку скаржника, судом першої інстанції здійснено неправильне тлумачення норм пункту 4 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. Також, 
Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом Військовою частиною НОМЕР_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 07.04.2025. Натомість, обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 уважає безпідставними.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступне. 
Зокрема, колегією суддів установлено, що 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на територію України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Президентом України 24.02.2022 видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію».
З матеріалів справи убачається, що в межах спірного періоду ОСОБА_1 військову службу проходив у Військовій частині НОМЕР_1 .
Уважаючи, що за час проходження військової служби ОСОБА_1 не в повному обсязі виплачено додаткову винагороду, яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», останній звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою від 29.03.2024.
За наслідком розгляду такого звернення Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 скеровано відповідь (лист від 03.08.2024 №9778), у якій зазначено, що немає підстав для нарахування та виплати заявленої позивачем додаткової винагороди за спірний період. 
Уважаючи своє право порушеним ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно із Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №168, пунктом 1 якої, у редакції станом на 07.03.2022, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до постанови Уряду №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350, від 01.07.2022 № 754, від 07.07.2022 № 793, від 08.10.2022 № 1146, №43 від 20.01.2023, №836 від 09.08.2023, №1001 від 15.09.2023, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022-2023 роках не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168" постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24.02.2022, та яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.062022), а потім Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
За пунктом 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 (яке діяло до 01.06.2022) під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Згідно із пунктом 2 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
За пунктом 3 Окремого доручення від 25.03.2022 № 248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Згідно із пунктом 4 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.
Пунктом 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 передбачено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 №43 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168" до пункту 1 внесено зміни, зокрема: слова "військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,", "співробітникам Служби судової охорони," виключено та після слів "перебуваючи безпосередньо в районах" доповнено словами "їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,".
Подібна регламентація визначена і в Окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29.
Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233 (який застосовується з 01.02.2023) внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зокрема, доповнено цей Порядок новим розділом: "XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану".
За пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах:
- 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- 50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
- 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
Згідно із пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 4 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Як стверджує позивач, у періоди з 28.09.2022 по 30.11.2022, з 01.03.2023 по 30.05.2023, з 01.08.2023 по 06.09.2023, 30.09.2023, з 01.10.2023 по 19.10.2023 він брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Харківської та Донецької областей.
На підтвердження вказаного ОСОБА_1 до матеріалів справи надано довідки Військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2023 №8360, від 10.05.2024 №460/у.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2023 №8360, ОСОБА_1 у період з 28.09.2022 по 10.02.2023, з 25.03.2023 по 19.1.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території Харківської та Донецької областей. 
Підставою для видачі цієї довідки слугувало бойове розпорядження оперативно-тактичного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21.08.2022 №117/1/2/2632т, бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.08.2022 №5948, бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 07.10.2022 №3512т/3/окп, бойове розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 07.10.2022 №116/1/764т пкп, бойове розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №116/1/2т від 01.01.2023, бойове розпорядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 16.03.2023 №116/1/1658т, бойове розпорядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 31.05.2023 №116/2/1193т.
Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2024 №460/у, ОСОБА_1 у період з 15.01.2023 по 30.05.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Харківської та Донецької областей. 
Підставою для видачі цієї довідки слугував журнал бойових дій з танкового батальйону Військової частини НОМЕР_1 інв.№645дск від 18.11.2022.
Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 (Додаток № 3), у грудні 2022 року військовослужбовцю виплачено додаткову винагороду за листопад місяць 2022 року в розмірі 100 000 грн, у січні 2023 року виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за грудень 2022 року, у лютому 2023 року виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за січень 2023 року. 
У подальшому: у квітні 2023 року ОСОБА_1 виплачено 24193грн. 55коп. додаткової винагороди, у травні 2023 року – 46333грн. 33коп., у червні 2023 року – 59677грн. 42коп., у липні 2023 року – 15000грн., у серпні 2023 року – 22258грн. 06 коп., у грудні 2023 року – 24741грн. 94коп. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Означене підтверджується відомостями картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 .
Також, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що 30.05.2023 ОСОБА_1 вибув у медичний заклад, що підтверджується витягом з наказу № 155 від 30.05.2023.
07.06.2023 ОСОБА_1 вибув у щорічну відпустку, відповідно до поданого рапорту, 14 днів з дорогою (витяг із наказу № 164 від 07.06.2023). 
28.06.2023 ОСОБА_1 прибув з відпустки та поставлений на котлове забезпечення (витяг із наказу №185 від 28.06.2023). 
06.07.2023 ОСОБА_1 вибув у медичний заклад для проходження ВЛК (витяг із наказу №194 від 06.07.2023). 
У подальшому, ОСОБА_2 прибув до місця проходження служби та поставлений на котлове забезпечення, що підтверджується витягом із наказу № 213 від 24.07.2023.
У період з 07.09.2023 по 29.09.2023 позивач перебував у основній щорічній відпустці, що підтверджується витягом із наказу №284 від 29.09.2023. 
Як вказав суд першої інстанції, за час перебування у щорічній основній відпустці, додатковій відпустці, перебування у медичних закладах з метою лікування, проходження ВЛК, проходження будь-яких обстежень, додаткова винагорода не виплачується. 
Жодних заперечень стосовно вище установлених обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, як не додано до неї доказів на підтвердження їх спростування, а відтак такі обставини уважаються доведеними. 
Отже, згідно фактичних обставин справи ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за що йому виплачено спірну додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях.
Суд апеляційної інстанції вказує, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000грн на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які, у розумінні окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів».
Однак, у досліджуваних правовідносинах, як убачається з долучених до матеріалів справи письмових доказів, у період з 28.09.2022 по 30.10.2022, з 01.08.2023 по 06.09.2023, 30.09.2023, з 01.10.2023 по 19.10.2023 таких спеціальних бойових завдань та заходів ОСОБА_3 не виконував, а тому за вказаний період позивач не має права на отримання спірної додаткової винагороди збільшеної до 100000грн.
Вирішуючи спір по суті слід також врахувати, що позивач не зазначає, а апеляційним адміністративним судом не установлено, які саме заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії вчинялись ОСОБА_1 , перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період з 28.09.2022 по 30.10.2022, з 01.08.2023 по 06.09.2023, 30.09.2023, з 01.10.2023 по 19.10.2023.
Виконання інших завдань не може вважатися «безпосередньою участю», оскільки ці дії, попри свій характер бойової готовності, потребують окремого нормативного визначення та не охоплюються чинними підставами для виплати згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Суд апеляційної інстанції погоджується із доводом позивача про те, що проблеми, які виникають під час створення та обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не можуть мати негативних наслідків для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.
Натомість, слід вказати, що такі проблеми не можуть мати негативних наслідків для військовослужбовця лише у разі якщо він дійсно приймав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а не намагається покращити своє матеріальне становище за рахунок інших військовослужбовців.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, які викладено в постановах від 06.06.2024 у справі №200/706/23, від 20.06.2024 у справі №360/328/23, адже в межах таких справи досліджувалось питання стосовно виплати додаткової винагороди військовослужбовцю, якого відряджено до іншої військової частини.
Суд апеляційної інстанції, на підставі зібраних письмових доказів, визнає, що ОСОБА_1 не відряджався Військовою частиною НОМЕР_1 для проходження військової служби до іншої військової частини. 
Не є юридично спроможним також довід позивача стосовно покладення на нього надмірного тягаря доказування, з огляду на таке. 
Обов`язок доказування визначено статтею 77 КАС України, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, але й обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Стосовно дотримання окружним адміністративним судом принципу офіційного з`ясування обставин справи, колегія суддів зауважує, що передумовою для застосування норм матеріального права є встановлення фактичних обставин справи.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Усі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичні обставини у справі, що формуються, виходячи із підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
За наслідком дослідження змістового наповнення оскаржуваного судового акту апеляційний адміністративним судом установлено, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив обставини справи, ретельно проаналізував подані матеріали та доводи сторін, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. 
Висновки окружного адміністративного суду ґрунтуються на досліджених доказах. Суд апеляційної інстанції погоджується з цими висновками, оскільки їх зроблено відповідно до вимог процесуального закону.
До того ж, слід відмітити, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 у справі №420/27333/24 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 відомості та докази щодо участі позивача у бойових діях у межах спірного періоду.
На виконання такого судового акту суб`єктом владних повноважень подано до суду першої інстанції відповідні накази, картки особового рахунку.
Такі докази окружним адміністративним судом досліджено, надано їм оцінку та зроблено відповідні висновки, які колегія суддів уважає правильними. 
Про наявність інших доказів, які необхідно витребувати ОСОБА_1 не вказує.
Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/27333/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   О.В. Лук`янчук