Справа № 496/1692/25
Провадження № 3/496/222/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С. 
захисника - адвоката Загарнюка Д.А. 
розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, 
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
пенсіонер, 2 група інвалідності,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
09.03.2025 року о 13:05 год. за адресою: Одеська область, Одеський  район, с. Усатове, вул. Вернидуба, водій ОСОБА_1 керував автомобілем BMW 316, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння та продуття приладу «Драгер 0790» на місці зупинки водій ОСОБА_1 відмовився під відеозапис. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Адвокат Загарнюк Д.А. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та надав пояснення, викладені у письмовому клопотанні.
Адвокат Загарнюк Д.А. надав письмове клопотання, в якому просив провадження у справі №496/1692/25 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування клопотання адвокат Загарнюк Д.А. зазначив, що у справі відсутні докази керування ОСОБА_1 автомобілем BMW днз НОМЕР_1 . Відеофіксація розпочинається з першої частини відеозапису, тривалістю 00 хвилин 40 секунд, в момент руху патрульного автомобіля, попереду якого рухається автомобіль чорного кольору, із державним номерним знаком «ЗЮМА», водій якого негайно зреагував на вимогу (спецсигнал) працівників патрульної поліції, увімкнув правий покажчик повороту та зупинився якомога ближче до правого краю проїзної частини дороги. На цьому відеофіксація першої частини відеозапису тривалістю 40 (сорок) секунд, закінчилась. Далі, відеофіксація поновлюється, що вбачається з другої частини відеозапису, тривалістю 01 хвилину 01 секунду, яка починається того, що працівник патрульної поліції одразу ж поцікавився у ОСОБА_1 документами, що посвідчують його особу. При цьому, всупереч вимогам ч.3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (із змінами та доповненнями) працівник поліції, звертаючись до ОСОБА_1 , не назвав прізвище, посаду, спеціальне звання, а одразу ж почав ставити питання ОСОБА_1 , не називаючи причину того, з яких правових підстав ОСОБА_1 має надавати поліцейському документи, що посвідчують його особу (час: 00:03 сек. другої частини відеозапису). у разі, якщо б працівник патрульної поліції дійсно б зупинив ОСОБА_1 саме як водія, то він (працівник патрульної поліції) мав би виконати вимогу п.3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (із змінами та доповненнями), а саме: проінформувати водія, зокрема, про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної в п.1 ст. 35 вказаного Закону. Однак, цього зроблено не було, оскільки у дійсності жодних доказів, які б підтверджували факт зупинки автомобіля під керуванням саме ОСОБА_1 , до матеріалів справи не долучено. Далі, працівник патрульної поліції запитав у ОСОБА_1 , чи вживав останній вчора спиртні напої, при цьому, не уточнив, яку саме дату мав на увазі під словом «вчора» (час: 00:23 сек. другої частини відеозапису). На другому відеозаписі відсутні дата, година, хвилини та секунди, тобто неможливо встановити, коли саме був зупинений автомобіль чорного кольору, із державним номерним знаком «ЗЮМА». За таких обставин, постає неможливим встановити вчорашній день (тобто день, коли, на думку працівника патрульної поліції, ОСОБА_1 нібито востаннє вживав спиртні напої), не маючи при цьому чіткої дати, від якої має починатись відлік певного періоду (доба, година, день тощо), щоб подібне вживання можна було вважати таким, яке відбулось вчора. ОСОБА_1 не конкретизував дату, яку, відліковуючи від 09.03.2025 року, дійсно можна було би вважати «вчорашньою». 
Отже, працівник патрульної поліції взагалі не встановив і не довів факт вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв. Спочатку ОСОБА_1 твердо вказав про невживання спиртних напоїв, однак після візуального контакту із особами, які перебували за кадром, він змінив свою думку та погодився із тим, що нібито «трошки» вживав спиртні напої, однак не зазначив, коли саме (час: з 00:24 сек. по 00:31 сек. другої частини відеозапису), а також, на пропозицію працівника патрульної поліції, відмовився «продути у прилад Драгер або проїхати у .медичний заклад» (час: з 00:32 сек. по 00:36 сек.). Поза кадром працівники патрульної поліції, скориставшись поганим самопочуттям ОСОБА_1 через проблеми із здоров`ям (хвороба хребта, артроз кісток, суглобів, діабет 2 ст., хвороба вен на ногах (тромбоз), має 3 групу інвалідності), правовою необізнаністю, його розгубленістю та острахом виклику представників ТЦК та СП, запропонували ОСОБА_1 вказати на відео, що він нібито дійсно вживав спиртні напої та щоб відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, після чого, йому швиденько випишуть штраф і він одразу ж буде вільний по своїх справах, при цьому навіть не повідомили останньому про правові наслідки такої відмови, окрім штрафу, у вигляді позбавлення посвідчення водія. Після цього, працівник патрульної поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол по ст. 130, при цьому не вказав до якого саме закону відноситься згадана стаття, а також не довів йому наслідки застосування такої статті (час: 00:44 сек. другої частини відеозапису). Працівник патрульної поліції назвав ОСОБА_1 лише одну ознаку алкогольного сп`яніння як «різкий запах алкоголю з ротової порожнини» (час: 00:47 сек. другої частини відеозапису), однак у протоколі вже зазначені додаткові ознаки алкогольного сп`яніння як «тремтіння рук» та «почервоніння очей». Таким чином, вбачається явна невідповідність другої частини відеозапису із змістом протоколу.
Пункт 3 Розділу І спільного Наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» містить наступні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме:- запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів;- порушення мови;- виражене тремтіння пальців рук;- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. При цьому, такі ознаки алкогольного сп`яніння як «тремтіння рук» та «почервоніння очей» у вказаній вище Інструкції не передбачені, вони не відповідають вимогам діючого законодавства України, а тому такі ознаки як «тремтіння рук» та «почервоніння очей», вказані у протоколі, не можуть вважатися законними та не можуть враховуватись судом як доказ ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 . Словами працівника патрульної поліції «Тоді очікуйте, зараз буде складатись адміністративний протокол» - друга частина відеозапису, тривалістю 01 хвилину 01 секунду, закінчилась. Розпочинається відеофіксація з третьої частини відеозапису, тривалістю 00 хвилин 37 секунд, на якому вбачаються три особи ( ОСОБА_1 , чоловік у цивільній одежі та працівник патрульної поліції), які стоять на узбіччі автомобільної дороги, біля капоту патрульного автомобіля. Згодом, невідомий чоловік у цивільній одежі відійшов з об`єктиву камери та залишились лише ОСОБА_1 з працівником патрульної поліції, який, у свою чергу, повідомив йому, що протокол направляється до Біляївського районного суду Одеської області, вказав ОСОБА_1 про можливість написати у протоколі «згоден» та вказав, де поставити підпис. На цьому відеофіксація третьої частини відеозапису, тривалістю 00 хвилин 37 секунд, закінчилась. А ні матеріали адміністративної справи, а ні всі три окремі частини відеозапису, взагалі не містять доказів того, що: - саме ОСОБА_1 керував автомобілем та автомобілем чорного кольору, із державним номерним знаком «ЗЮМА»; - в момент руху/зупинки автомобіля та автомобіля чорного кольору, із державним номерним знаком «ЗЮМА», саме ОСОБА_1 перебував за кермом цих транспортних засобів. Всі три окремі частини відеозапису взагалі не містять точних відомостей про дату та час, коли у дійсності відбулись вказані у протоколі події, що, у свою чергу, абсолютно унеможливлює перевірку судом обставин, зазначених у протоколі. Встановити, що події, які містяться у трьох окремих частинах відеозапису, дійсно мали місце саме 09.03.2025 року о 13 годині 05 хвилин 00 секунд, як це вказано у протоколі, не представляється за можливе. У першій частині відеозапису чітко вбачається державний номерний знак «ЗЮМА», однак у протоколі зазначений зовсім інший державний номерний знак - НОМЕР_1 , що не є тотожнім між собою, а отже відомості у протоколі та першій частині відеозапису є різними. З матеріалів справи неможливо встановити з чим пов`язана така невідповідність. Постає незрозумілим, чому ОСОБА_1 , без наявних у працівників патрульної поліції доказів фактичного керування автомобілем та автомобілем чорного кольору, із державним номерним знаком «ЗЮМА», мав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, адже це суперечить вимогам п.2.5. Правил дорожнього руху України, згідно якого саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем/автомобілем чорного кольору, із державним номерним знаком «ЗЮМА», тож фізичне його перебування біля транспортного засобу не доводить факт керування ним. 
До протоколу не надано повний та безперервний відеозапис фіксування правопорушення. Натомість, з матеріалів справи вбачається наявність 3 (трьох) окремих відеофайлів, які перериваються між собою: - перший відеофайл розміром 8,4 МБ (тривалістю 00 хвилин 40 секунд); - другий відеофайл розміром 24,1 МБ (тривалістю 01 хвилина 01 секунда);- третій відеофайл розміром 8.4 МБ (тривалістю 00 хвилин 37 секунд). Таким чином, загальний фактичний час тривалості всіх наявних у матеріалах справи відеозаписів, складає всього 2 хвилини 18 секунд, натомість різниця між часом виявленого порушення (п. 7. Протоколу - 13 год. 05 хв. 00 сек.) та часом складання протоколу (п. 1. Протоколу - 13 год. 37. хв. 36 сек.), складає 32 хвилини 36 секунд. Жодна з частин відеозапису не містить ідентифікаційних даних про технічний засіб, на який здійснювалась відеофіксація, натомість у п.10 протоколу зазначено про технічний засіб відеозапису під №211345. Із вказаного вище чітко вбачається, що відеозапис є не безперервним і переривається, внаслідок чого неможливо відновити всі обставини події. Тож, як так вийшло, що загальний час тривалості всіх відеозаписів склав всього 2 хвилини 18 секунд, а процес виконання працівником патрульної поліції своїх обов`язків переривається та не зафіксований безперервно на відеореєстраторі з самого початку до їх повного завершення - постає вкрай незрозумілим.
По своїй правовій природі причина для зупинки водія автомобіля є абсолютно безпідставною, надуманою, а тому - незаконною. Враховуючи, що зупинка ОСОБА_1 поліцією «просто так» не є законною, оскільки він не допустив будь-яких порушень правил дорожнього руху і докази про це відсутні в матеріалах справи (працівник патрульної поліції на жодному з трьох окремих частин відеозапису не довів ОСОБА_1 про причину зупинки), всі подальші вимоги працівника поліції, у тому числі щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. З наявних в матеріалах справи трьох окремих частин відеозапису чітко вбачається, що транспортний засіб рухається у звичайному режимі, без різких змін у напрямку руху. На вимогу поліцейського транспортний засіб одразу ж зупинився у спосіб, передбачений ПДР України (попередньо увімкнув правий покажчик повороту та зупинився максимально до правого краю проїзної частини дороги, що повністю відповідає вимогам п.15.2. ПДР). Аналіз всіх трьох частин відеозапису підтверджує, що під час спілкування із працівником патрульної поліції ОСОБА_1 поводив себе абсолютно адекватно, чітко відповідав на його запитання, виконував всі вимоги поліцейського, тобто, його поведінка цілком відповідала обстановці. На трьох частинах відеозапису взагалі не зафіксовано порядку перевірки виявлених у ОСОБА_1 так званих ознак алкогольного сп`яніння, тобто, постає незрозумілим, яким саме чином працівник патрульної поліції дійшов висновку, що він дійсно знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, адже поліцейський, зокрема, не дихав з порожнини рота у ОСОБА_1 (стояв на певній відстані від нього та ще й на свіжому повітрі), не оглядав його руки та пальці рук (щоб встановити факт їх тремтіння), не проводив перевірку його очей, не зафіксував порушення дикції у нього під час розмови останнього, щоб потім стверджувати про його не виразну мову. Навпаки, з наявних частин відеозапису чітко вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє тремтіння пальців рук, поведінка абсолютно адекватна, мова зрозуміла та без будь-яких порушень, чітка, рухи тіла теж адекватні, без порушень в координації, а також без різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя.
Адвокат Загарнюк Д.А. зазначив про невідповідність дійсності певних обставин, зокрема, на дату/час складання протоколу (09.03.2025/13:37:06) та дату/час складання направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (09.03.2025/13:37). Тобто, з вказаного вище вбачається явне протиріччя у часі складання протоколу та направлення, які фізично не могли одночасно складатись працівником патрульної поліції, оскільки на момент складання протоколу - Направлення вже було зазначено у п.11. у якості додатку до протоколу, що, з урахуванням однакового часу складання обох документів, само по собі є неможливим. На місце складання протоколу (Одеська область, Одеський район, м. Одеса, дорога об`їзна) та місце скоєння адміністративного правопорушення (Одеська область. Одеський район, село Усатове, вул. Вернідуба), і це при тому, що доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в с. Усатове по вулиці Вернідуба, з ознаками алкогольного сп`яніння, до протоколу не додано. На те, що складання, роздрукування протоколу, а також складання направлення - не здійснювались працівниками патрульної поліції у присутності ОСОБА_1 та цей процес (момент) взагалі не зафіксований на жодному з трьох окремих частин відеозапису. Тож, залишається лише здогадуватись, яким саме чином у матеріалах адміністративної справи з`явились документи, створення/складання яких не було зафіксовано на жоден технічний засіб відеозапису. На те, що у п.7. протоколу зазначені такі ознаки алкогольного сп`яніння, як: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння очей. У направленні вже додається ще одна ознака алкогольного сп`яніння - не виразна мова, яка, на думку працівника патрульної поліції, у тому числі мала місце. У другій частині відеозапису йдеться лише про «різкий запах алкоголю з ротової порожнини» (пункт 6.15. цього клопотання). Таким чином, аналіз матеріалів справи не дає суду чіткого уявлення про дійсну, однозначну наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та те, що він взагалі перебував у такому стані. В пункті 13. протоколу міститься підпис ОСОБА_1 , що, на перший погляд, може розцінюватись як роз`яснення працівником патрульної поліції його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Однак, це абсолютно не відповідає дійсності, оскільки на всіх трьох окремих відеозаписах, наявних в матеріалах справи, відсутні будь-які докази роз`яснення уповноваженими особами прав ОСОБА_1 , передбачених ст.ст. 55, 56, 59. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що, у свою чергу, є грубим порушенням права останнього на захист. Працівник патрульної поліції допустив порушення прав ОСОБА_1 , що й підтверджується наявними відеозаписами, з яких лише вбачається, що він просто ставить підписи там, де вказує працівник патрульної поліції, який, у свою чергу, взагалі не роз`яснив ОСОБА_1 під чим саме останній розписується. У пункті 14. протоколу міститься слово «згоден», написане працівником патрульної поліції, однак, при цьому, відсутній власноручний підпис ОСОБА_1 . Таким чином, встановити напевно, чи дійсно він згоден із суттю вказаного у протоколі порушення, враховуючи, що не ОСОБА_1 написав це слово, не є можливим. В матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 , як водія, від керування транспортним засобом, а також відсутні докази того, що транспортний засіб передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП. Також, не дивлячись на те, що в пункті 15. протоколу зазначено про не вилучання документів ОСОБА_2 , однак у пункті 16. протоколу міститься його підпис про отримання тимчасового дозволу. Як так вийшло, що працівник патрульної поліції, який нібито виявив ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , та ще й під час керування транспортним засобом, не відсторонив останнього від керування цим транспортним засобом, залишається абсолютно незрозумілим. Сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в діянні, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи. В даній справі об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом, однак, окрім диску з трьома окремими частинами відеозапису (без ідентифікації дня та часу), які не містять доказів керування транспортним засобом з боку ОСОБА_1 , та ще й з ознаками алкогольного сп`яніння, також відсутні й будь-які інші докази того, що у вказаний в протоколі день та час останній дійсно керував транспортним засобом, що, у свою чергу, призводить до виникнення розумного сумніву з приводу достовірності відомостей, внесених у протоколі. Факт можливого керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, як зазначено у протоколі, не є безумовною підставою для притягнення його до відповідальності. 
Вислухавши пояснення адвоката Загарнюка Д.А., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. 
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Для встановлення події і складу правопорушення, зазначеного у ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася у стані сп`яніння або у неї були явні ознаки сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У Постанові Верховного суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 560/751/17 зазначено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП, уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
За змістом п.п.1.3., 1.9 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У пункті 1.10 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Пунктом 2.5. Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
На підтвердження вини  ОСОБА_1 увчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, працівниками поліції надано до суду: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №266739 від 09.03.2025 року;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 09.03.2025 року;
- довідку інспектора САП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області А. Стариченко, відповідно до якої, ОСОБА_1 за період з 09.03.2024 року по 09.03.2025 року, до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 130 КУпАП не притягувався, на його ім`я видавалося посвідчення водія;
- диски з відеозаписами.
Адвокат Загарнюк Д.А. до матеріалів справи долучив: довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №953313, відповідно до якої, ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи; магнітно-резонансну томографію поперекового відділу хребта ОСОБА_1 ; індивідуальну програму реабілітації інваліда №953; дуплексне сканування вен правої нижньої кінцівки ОСОБА_1 ; виписку №5334 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 ; рентгенографію суглобів ОСОБА_1 ; консультативні висновки спеціалістів; витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) ТЦК та СП, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів; рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю; пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , відповідно до якого, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 496/4315/16-а зазначив, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
Долучені до матеріалів справи відеозаписи відображають повну подію правопорушення, оскільки на них зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях  ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Так, на відеозаписах зафіксовано і факт керування  ОСОБА_1 транспортним засобом, і факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому працівник поліції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор, який оформлював протокол, має упереджене ставлення щодо  ОСОБА_1 при складанні протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, або що в нього були підстави для фальсифікації протоколу, або що він зацікавлений у результатах розгляду справи. 
Суд наголошує, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від мотивів відмови утворює склад правопорушення та є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Відповідно, відмова водія від проходження огляду вже є закінченим складом адміністративного правопорушення, за яке настає встановлена законом відповідальність.
Отримуючи посвідчення водія та сідаючи за кермо автомобіля, яке є джерелом підвищеної небезпеки, ОСОБА_1 повинен був неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України.
Відеозаписи є допустимими доказами, адже здійснені на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення та, виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, не містять ознак монтажу чи інших недоліків.
Відеозаписи є одними із сукупності доказів у справі, які суд, у відповідності до 252 КУпАП, оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Проаналізувавши вищевказані документи, відеозаписи, суд дійшов висновку, що такі є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, підтверджують існування обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченого законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності ці докази є достатніми.
Не заслуговують на увагу і доводи адвоката Загарнюка Д.А. про фрагментарність наданих поліцейськими відеозаписами подій, оскільки вказані відеозаписи, хоч і не є безперервними, але у повному обсязі підтверджують усі ті обставини, які підлягають установленню в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а також містять усі ті фактичні обставини події, з огляду на які можливо зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
Тобто, відеофіксація як доказ має значення в справі лише у тому разі, коли вона підтверджує (чи навпаки) спростовує, відмову особи пройти у встановлений законом спосіб огляд на стан сп`яніння, а не фіксацію будь-яких інших подій, що не мають істотного значення для правильного вирішення справи (ст. 245, 247, 254, 251, 278 і 280 КУпАП).
Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний транспортний засіб, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій транспортний засіб таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим, суд вважає, що поліцейським при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
З огляду на викладене, безперервність відеозапису у даному випадку, на переконання суду, не є тією безумовною підставою, внаслідок якої цей доказ визнається недопустимим. 
У справах «Тейксейра де Кастро проти Поругалії» від 09.06.1988 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів сум має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2000 року №1081 «Про запровадження номерних знаків транспортних засобів, що виготовляються за індивідуальними замовленнями їх власників» запроваджено на території України номерні знаки транспортних засобів фізичних та юридичних осіб, що виготовляються за індивідуальними замовленнями їх власників. Зразки державних номерних знаків транспортних засобів, що виготовляються за індивідуальними замовленнями їх власників, та вимоги до них установлюються Міністерством внутрішніх справ.
Відповідно до відомостей, які містяться на офіційному сайті Головного сервісного центру МВС України та перебувають у вільному доступі у мережі Інтернет, індивідуальний номерний знак (ІНЗ) - це додатковий номерний знак з унікальною комбінацією літер і цифр, який виготовляється на замовлення власника транспортного засобу.
У разі встановлення на транспортному засобі індивідуального номерного знака обов`язку возити з собою стандартні державні номерні знаки немає. Вони можуть зберігатися у власника окремо та використовуватися за потреби, наприклад, у разі заміни номерних знаків або для виїзду за кордон.
Після виготовлення індивідуального номерного знака відомості про нього вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також відображаються у свідоцтві про реєстрацію. Саме це є ключовою умовою його законного використання.
Судом встановлено, що на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 , на момент події були встановлені індивідуальні номерні знаки «ЗЮМА», тобто індивідуальні номерні знаки. Працівником поліції під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 були вказані номерні знаки транспортного засобу, яким він керував - НОМЕР_1 , тобто стандартні державні номерні знаки.
Адвокат ОСОБА_3 стверджує, що у першій частині відеозапису чітко вбачається державний номерний знак «ЗЮМА», однак у протоколі зазначений зовсім інший державний номерний знак - НОМЕР_1 , що не є тотожнім між собою.
Разом з тим, адвокатом не спростовано, що індивідуальні номерні знаки «ЗЮМА» та стандартні державні номерні знаки -  НОМЕР_1 , належать різним транспортним засобам.
Отже, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду за допомогою належних та допустимих доказів, які є послідовними, взаємоузгодженими та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в абз.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). 
Дії  ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
При визначенні виду і міри адміністративного стягнення з  ОСОБА_1 суд приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, фактичні обставини справи, особу порушника, і вважає, що адміністративне стягнення повинно бути накладене на нього у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , тому підлягає звільненню від сплати судового збору. 
Керуючись ст. ст. 23, 24, 30, 33, 40-1, ст. 130, 221, 245, 251, 252, 266, 280, 283, 284, 287, 288, 289, 291, 307, 308 КУпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) від сплати судового збору.
Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
Документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення п`ятнадцятиденного строку, передбаченого для сплати штрафу, надсилається правопорушником до суду, який виніс постанову про накладення цього штрафу.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.
Повний текст постанови виготовлено 16.01.2026 року.

Суддя     М.Л. Пасечник