ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4723/25 Справа № 932/4510/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №932/4510/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємство «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради про скасування наказу про накладення стягнення у вигляді догани, за апеляційною скаргою представника Комунального некомерційного підприємство «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради – адвоката Крука Дмитра Владиславовича, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Цитульського В.І.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради про скасування наказу про накладення стягнення у вигляді догани.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 24 квітня 2024 року генеральний директор КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Хасілєв О.Й. видав наказ №318 про накладенні на ОСОБА_1 завідувача опікового відділення Філії №3 КНП “Міська клінічна лікарня № 16” Дніпровської міської ради відділення, лікаря-комбустіолога, доктора медичних наук, професора медицини дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання вимог власної посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради оголошено догану. 
Вказаний наказ вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки оскаржений наказ прийнято на підставі акту №2 від 04 квітня 2024 року, складеного комісією з службового розслідування фактів викладених у доповідній записці медичного директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради від 04 квітня 2024 року, у якому вказано про виявлення описаних вище порушень, а також вказано дані медичних карток, які невірно заповнено. 
Про зміст акта №2 від 04 квітня 2024 року він дізнався із наказу №318 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, який йому було вручено під підпис 24 квітня 2024 року.
Вказує, що отримавши оскаржений наказ, він звернувся до відповідача з проханням надати йому матеріали службового розслідування для ознайомлення, однак відповідач не надав доступ до вказаних матеріалів.
Зазначає, що він, як завідувач опіковим відділенням лікарні, неодноразово подавав до керівництва доповідні записки з пропозиціями та вимогами проведення фінансування та придбання медичного обладнання, проте жодних відповідей не отримував.
Також позивач звертає увагу на свою тривалу та сумлінну трудову діяльність та викладацьку діяльність. Вказує, що він є професором, автором багатьох праць та винаходів, що він має численні нагороди. Жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку чи порушення трудової дисципліни як лікар чи завідувач опіковим відділенням.
Зазначає, що без належного фінансування та допомоги, створив одне із найкращих опікових відділень в Україні, яке проводить лікування, в тому числі й важкохворих військовослужбовців.
Стверджує, що він не порушував трудову дисципліну, тому догана покладена на нього незаконно.
У зв`язку з чим просив суд скасувати наказ генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Хасілєва О.Й. №318 від 24 квітня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за невиконання вимог власної посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року позов задоволено. Скасовано наказ генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Хасілєва О.Й. №318 від 24 квітня 2024 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 . Стягнуто із КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради в користь ОСОБА_1 1212 грн. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради – адвоката Крук Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою до проведення службового розслідування та подальшого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани наказом № 318 від 24 квітня 2024 року КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської радистала доповідна записка від 19 березня 2024 року медичного директора ОСОБА_2 , яка під час обходу опікового відділення Філії № З КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради, що розташоване на п`ятому поверсі Філії № 3 по вулиці Космічній, буд. № 19 у м. Дніпрі, виявила факти неналежного ведення медичних карток стаціонарних хворих відділення та надання якісної медичної допомоги пацієнтам (військовослужбовцям).
Судом не було обґрунтовано власне прийняття/або відхилення тих чи інших доказів від сторін судового процесу, їх належна оцінка в сукупності, що потягло за собою невідповідність зроблених судових висновків обставинам справи.
Звертає увагу, за результатами службової перевірки, викладеними в Акті №2 від 04 квітня 2024 року, було встановлено порушення з боку позивача власних трудових (посадових) обов`язків (їх невиконання), що є переліченими у посадовій інструкції завідувача відділення, лікаря-комбустіолога Філії № З КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської радиСлєсаренко С.В. від 31 серпня 2023 року, яку він зобов`язувався виконувати.
Суд першої інстанції при прийнятті судового рішення не надав жодної оцінки щодо наявності/або відсутності у позивача тих чи інших порушень та невиконання ним власних трудових обов`язків, не зазначив власної оцінки та обґрунтованості складеного Акту № 2 службового розслідування, де зафіксовані факти невиконання керівником опікового відділення власних трудових обов`язків, згідно яких він особисто відповідає за організацію лікувально-профілактичної, адміністративно- господарської діяльності відділення.
Вказує, для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту вчинення працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначені тяжкості проступку та вибору виду дисциплінарного стягнення (догана /або звільнення).
Таким чином, Актом №2 від 04 квітня 2024 року службового розслідування було зафіксовано факти систематичного невиконання позивачем вимог нормативно-правових актів та законодавства України, що регулюють діяльність з надання медичним персоналом закладів охорони здоров`я якісної, повною та своєчасної медичної допомоги, формування та заповнення лікарської/медичної документації.
У власних висновках суд помилково зазначив, що немає обов`язкової необхідності при лікуванні опікових ран здійснювати відбір біологічного матеріалу для подальшого бактеріологічного дослідження. 
У всіх представлених відповідачем копіях медичних карток хворих, що долучені до матеріалів справи, відсутні бактеріологічні дослідження з ран пацієнтів, відсутні записи про обґрунтування стосовно призначення антибіотиків пацієнтам того чи іншого виду. В жодній медичній карті не вказана доза, термін призначення прийому ліків, їх кратність, форма лікарського засобу, дата перегляду або припинення прийому ліків, що є обов`язковим. Медичні карти та записи в них у багатьох випадках не є підписаними лікарями та керівником опікового відділення.
Таким чином позивач, як керівник опікового відділення, згідно вимог власної посадової інструкції (яку зобов`язався виконувати) несе повну персональну відповідальність за якість медичної допомоги наданої підпорядкованим йому медичним персоналом, контролює правильність діагностики та повноту лікувальних заходів, які проводять лікарі відділення, контролює правильність, повноту та своєчасність заповнення медичної документації медичним персоналом відділення. Вчасною бездіяльність пов`язаною з невиконанням власних трудових обов`язків позивач поставив життя та здоров`я пацієнтів під ризик.
На думку відповідача, є цілком доказаним факт невиконання позивачем власних трудових обов`язків.
Крім того, суд взагалі не зробив жодних висновків щодо порушення позивачем вимог вище зазначених наказів МОЗ України щодо використання ліжкового фонду відділення, санітарно -протиепідемічних норм, гігієни рук.
За висновками суд помилково вважає, що у відповідності до ст.149 КЗпП України Позивачу не було надано можливості під час службового розслідування надати власні пояснення, що цілком не відповідає обставинам справи.
Розпорядженням №22 від 18 квітня 2024 року після виходу позивача з відпустки йому було надано можливість в порядку ст.149 КЗпП України (до моменту застосування дисциплінарного стягнення) надати власні пояснення щодо зафіксованих порушень викладених в Акті №2 від 04 квітня 2024 року (Акт №2 був долучений до розпорядження №22). 
Правом стосовно складання пояснень позивач не скористався, тому відповідачем було правомірно прийнято відповідний наказ щодо винесення догани за результатами службового розслідування. При обранні виду стягнення роботодавець врахував, що з 08 листопада 2023 року позивач був вже двічі притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання/або невиконання власних трудових обов`язків, що є зазначеним у наказі № 318 від 24 квітня 2024 року. 
У зв`язку з чим просив суд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради про скасування наказу про накладення стягнення у вигляді догани.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно наказу генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Хасілєва О.Й. №318 від 24 квітня 2024 року, завідувачу відділення, лікарю-комбустіологу опікового відділення Філії №3 КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Слісаренку С.В. оголошено догану, за невиконання вимог власної посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради.
Підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани вказано:
1) за наявності вільних ліжок в палатах відділення та в палатах посту анестезіології розташованого в опіковому відділенні декілька пацієнтів незаконно на ліжко-місцях в коридорах;
2) середній медичний персонал (медичні сестри) в опіковому відділенні носять на руках прикраси, що не дає змоги провести якісну обробку рук, окрім цього вони не дотримуються техніки проведення обробки рук, використання медичних рукавичок;
3) в маніпуляційній кімнату та перев`язувальних кімнатах №1 та №2 опікового відділення відсутні належні контейнери для зберігання медичних відходів категорії «А» та «В»;
4) у якості оглядової кімнати в опіковому відділенні використовується приміщення, де відсутнє природне освітлення, а матеріали підлоги не дозволяють проводити вологе прибирання;
5) протягом першого кварталу 2024 року в опіковому відділенні не проводиться відбір зразків біологічного матеріалу від пацієнтів з опікових ран;
6) безпідставно застосовувалися для лікування пацієнтів опікового відділення антимікробних препаратів Цефтріаксон та Цефопіразон;
7) в опіковому відділенні продовжується систематична практика неналежного оформлення медичних карток стаціонарних хворих.
Оскаржений наказ прийнято на підставі акту №2 від 04 квітня 2024 року комісії з службового розслідування фактів викладених у доповідній записці медичного директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Бершаденко Ю.В. від 04 квітня 2024 року, у якому вказано про виявлення описаних вище порушень, а також вказано дані медичних карток, які невірно заповнено.
18 квітня 2024 року позивачу запропоновано надати письмові пояснення щодо акту № 2 від 04 квітня 2024 року у строк до 22 квітня 2024 року.
22 квітня 2024 року позивач повідомив відповідача про необхідність часу до 29 квітня 2024 року у зв`язку із тим, що його не було залучено до службового розслідування та необхідності часу для вивчення матеріалів службового розслідування, консультацій з адвокатом.
Позивачем долучено заяву від 24 квітня 2024 року, у якій він просив відповідача надати копії матеріалів службового розслідування.
Позивачем долучено його доповідні записки генеральному директору відповідача від 19 жовтня 2023 року, у яких вказано про необхідність проведення заходів для забезпечення діяльності опікового відділення (зокрема встановлення додаткових ліжок, закупівлю інструментів та витратних матеріалів) та від 26 жовтня 2023 року, у якій вказано план розвитку опікового відділення.
Також позивачем долучено дипломи, подяки та інші нагороди.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вчинення позивачем всіх вказаних порушень та наявності правових підстав для накладення дисциплінарного стягнення, за кожним із них, та винесення оскарженого наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, порушено порядок притягнення позивача до дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
За приписами ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. 
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Така процедура є однією з гарантій недопущення безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Проте, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №554/9493/17. До наведених висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 у справі № 487/1491/21.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, в силу норм трудового законодавства, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.
При цьому перш ніж винести працівникові догану роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення.
Чинне трудове законодавство передбачає, що право накладення дисциплінарного стягнення належить роботодавцю, а відтак саме роботодавець, повинен встановити наявність дисциплінарного проступку, витребувати від працівника пояснення з приводу дисциплінарного проступку, самостійно дати оцінку діям працівника, в разі необхідності створити комісію, визначитися, чи свідчать дії працівника про вчинення ним дисциплінарного проступку, а відтак, в подальшому самостійно вирішити питання про необхідність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушення ним свої трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Керівник установи або уповноважений ним орган має право застосувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності вини особи, яка порушила трудові обов`язки, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.
Законодавство про працю не закріплює переліку діянь, які вважаються порушеннями трудової дисципліни. Тому для встановлення дисциплінарного проступку важливо з`ясувати коло трудових (службових) обов`язків працівника.
Саме їх невиконання чи неналежне виконання складають основу об`єктивної сторони складу цього правопорушення. Ці обов`язки визначаються трудовим договором, посадовою (робочою) інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними актами роботодавця, його наказами та розпорядженнями, а також законами та іншими нормативно-правовими актами.
Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку).
Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок.
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №125/196/24.
Наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб`єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування.
Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення повинні містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.
Зі змісту ст.138 КЗпП України вбачається обов`язок саме роботодавця доводити наявність умов, серед яких вина працівника, для притягнення такого до відповідальності.
При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №515/1087/17 (провадження №61-36903св18) зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У розумінні положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_3 займає посаду завідувача відділення, лікарь-комбустіолог опікового відділення Філії №3 КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради.
Підставою до проведення службового розслідування та подальшого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани наказом №318 від 24 квітня 2024 року КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради стала доповідна записка від 19 березня 2024 року медичного директора ОСОБА_2 , яка під час обходу опікового відділення Філії № З КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради, що розташоване на п`ятому поверсі Філії № 3 по вулиці Космічній, буд. № 9 у м.Дніпрі, виявила факти неналежного ведення медичних карток стаціонарних хворих відділення та надання якісної медичної допомоги пацієнтам (військовослужбовцям).
Оскаржений наказ генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Хасілєва О.Й. №318 від 24 квітня 2024 року, яким завідувачу відділення, лікарю-комбустіологу опікового відділення Філії №3 КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради ОСОБА_3 оголошено догану, за невиконання вимог власної посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради, було прийнято на підставі акту №2 від 04 квітня 2024 року, складеного комісією з службового розслідування фактів викладених у доповідній записці медичного директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради від 04 квітня 2024 року.
У наказі генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради Хасілєва О.Й. №318 від 24 квітня 2024 року зазначено про допущення позивачем семи порушень, які зафіксовані в акті №2 від 04 квітня 2024 року, складеного комісією з службового розслідування фактів викладених у доповідній записці медичного директора КНП “Міська клінічна лікарня № 16” Дніпровської міської ради.
Отже, відповідно на відповідачеві лежить обов`язок надати докази на підтвердження усіх семи порушень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучений відповідачем акт №2 від 04 квітня 2024 року службового розслідування, складений працівниками лікарні, на трудові права та обв`язки яких має вплив адміністрація лікарні, не є достатнім доказом вчинення позивачем порушень.
Відповідно до п.4 Положення про порядок проведення службового розслідування та службових перевірок стосовно працівників КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради від 15 травня 2020 року, особи, яким доручено проведення перевірок службового розслідування мають право: викликати працівників, дисциплінарне правопорушення яких підлягає розслідуванню, працівників медичного підприємства, опитувати та одержувати від них усні чи письмові пояснення або складати акти про відмову у наданні пояснень (абзац 2); проводити огляд службових приміщень, автомобілів, сейфів, шаф, сховищ, речей і документів в присутності відповідальної особи або/та керівника (абзац 6).
Апеляційний суд звертає увагу, акті №2 від 04 квітня 2024 року службового розслідування вказано про те, що огляд опікового відділення проведено за участі позивача, однак докази присутності останнього при такому огляді відсутні (що не відповідає абзацу 6 п.4., п.6 Положення).
За приписами п.6 вказаного Положення, працівник, стосовно якого проводиться службове розслідування має право серед іншого: ознайомлюватися з наказом про призначення службового розслідування; надавати усні чи письмові пояснення та пред`являти для огляду речі чи документи, які стосуються службового розслідування, звертатися із письмовим клопотанням щодо опитування інших осіб або витребування речей; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведеного службового розслідування.
Однак, матеріали справи не місять доказів та відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що членами комісії було запропоновано позивачу, медичним сестрам та лікарям, які допускали порушення надати пояснення саме під час проведення службового розслідування.
При цьому, під час службового розслідування позивач мав право надавати усні чи письмові пояснення, звертатися із клопотанням щодо опитування інших осіб, висловлювати зауваження щодо об`єктивності та повноти розслідування.
Посилання відповідача на те, що 18 квітня 2024 року позивачу запропоновано надати письмові пояснення щодо акту №2 від 04 квітня 2024 року у строк до 22 квітня 2024 року, обґрунтовано не взята судом першої інстанції до уваги, оскільки така пропозиція зроблена вже після складення акту від 04 квітня 2024 року за результатами розслідування, тому не є виконанням відповідачем приписів ст.149 КЗпП України.
Крім акту №2 від 04 квітня 2024 року, на підтвердження вчинених позивачем порушень, відповідачем було долучено копії медичних карток, складених у першому кварталі 2024 року, в яких не відображено факту проведення відбору зразків біологічного матеріалу від пацієнтів з опікових ран, а також частково відсутні підписи лікуючих лікарів.
Вказане свідчить про доведеність факту неналежного заповнення медичних карток лікарями опікового відділення протягом першого кварталу 2024 року, що є порушенням позивачем п.2.19 посадової інструкції, відповідно до якої завданням та обов`язком останнього є контроль правильності, повноти та своєчасності заповнення належної медичної документації медичним персоналом підпорядкованого йому відділення. 
Разом із тим відповідачем не обґрунтовано твердження про обов`язковість відбору зразків біологічного матеріалу від пацієнтів з опікових ран у всіх випадках, а також не доведено такої необхідності щодо конкретних пацієнтів, тому факт вчинення позивачем відповідного порушення є недоведеним.
На підтвердження інших порушень, зокрема, 1) за наявності вільних ліжок в палатах відділення та в палатах посту анестезіології розташованого в опіковому відділенні декілька пацієнтів незаконно на ліжко-місцях в коридорах; 2) середній медичний персонал (медичні сестри) в опіковому відділенні носять на руках прикраси, що не дає змоги провести якісну обробку рук, окрім цього вони не дотримуються техніки проведення обробки рук, використання медичних рукавичок; 3) в маніпуляційній кімнату та перев`язувальних кімнатах №1 та №2 опікового відділення відсутні належні контейнери для зберігання медичних відходів категорії «А» та «В»;  4) у якості оглядової кімнати в опіковому відділенні використовується приміщення, де відсутнє природне освітлення, а матеріали підлоги не дозволяють проводити вологе прибирання; 6) безпідставно застосовувалися для лікування пацієнтів опікового відділення антимікробних препаратів Цефтріаксон та Цефопіразон, що відображені в оскаржуваному наказі, відповідачем не надано жодного доказу.
Фіксація перелічених порушень не підкріплена доказами вини позивача по справі, який неодноразово звертався до керівництва, в тому числі з питань усунення деяких наведених порушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за обставин лише часткового підтвердження допущених позивачем порушень, наявні підстави для скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани в цілому, оскільки його застосування ґрунтується на сукупності порушень, вказаних в акті №2 від 04 квітня 2024 року, складеного комісією з службового розслідування фактів викладених у доповідній записці медичного директора КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради, на підставі якого винесено оскаржений наказ.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради про скасування наказу про накладення стягнення у вигляді догани є доведеними належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про законність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, встановлення фактів систематичного невиконання позивачем вимог нормативно-правових актів та законодавства України, що регулюють діяльність з надання медичним персоналом закладів охорони здоров`я якісної, повної та своєчасної медичної допомоги, колегія суддів відхиляє, як такі, що не знайшли повного підтвердження в суді належними та допустимими доказами.
Наведені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Комунального некомерційного підприємство «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради - адвоката Крука Дмитра Владиславовича - залишити без задоволення. 
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2025 року у цивільній справі №932/4510/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємство «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради про скасування наказу про накладення стягнення у вигляді догани - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Судді: