П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/7300/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
12 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 03.12.2024 № 024950010377;
- зобов`язати зарахувати до стажу періоди з 07.07.1980 р. по 07.08.1980 р., 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., 15.01.1988 по 01.05.1994 р., повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 27.11.2024 р.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
За екстериторіальністю заяву передано до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській в області.
За наслідком розгляду поданої заяви Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення від 03.12.2024 № 024950010377, яким відмовлено в призначенні пенсії. Зокрема вказано, що страховий стаж становить 16 р. 5 місяців, страховий стаж для визначення пенсії 18 років 11 місяців 3 дні, при необхідних 31 роках.
До стажу не зараховано періоди з 07.07.1980 р. по 07.08.1980 р., оскільки наявні виправлення в даті наказу. Також не зараховано періоди з 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., дата наказу про звільнення більша дати звільнення. Період з 15.01.1988 по 01.05.1994 р., оскільки наявне виправлення в даті запису про прийняття.
Відтак, за відсутності необхідного стажу відсутні підстави для призначення пенсії за віком.
Вважаючи наведене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
У своєму рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон N 1058-IV)
Статтею 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника
Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 років.
Отже право на призначення пенсії за віком мають особи , які після досягнення 65 років мають стаж від 15 до 21 років, або при досягненні 60 років мають стаж 31 рік.
Оцінюючи спірне рішення в частині не зарахування до стажу періодів роботи з 07.07.1980 р. по 07.08.1980 р., 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., 15.01.1988 по 01.05.1994 р. , суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст.62 Закону 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установам.
Згідно трудової книжки НОМЕР_1 наявний запис про роботу позивача на посаді учня брощюровщика в період з 07.07.1980 р. по 07.08.1980 р., наявний відтиск печатки та підпис посадової особи. При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що зазначення дати видачі наказу "80" жирним шрифтом у графі "На підставі чого прийнятий на роботу" не є виправленням.
А отже, даний період роботи має бути зараховано до стажу.
Стосовно не зарахування до стажу періоду роботи з 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., з підстав, того , що дата наказу про звільнення більша дати звільнення, то суд апеляційної інстанції враховує, що всі записи виконані чітко, містять початок і кінець періодів, підписи відповідальних осіб та засвідчені печаткою.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.
Правова позиція стосовно того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Тобто, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Отже, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Згідно трудової книжки НОМЕР_1 наявний запис про роботу позивача на посаді фотолаборанта в період з 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., навіть за умови допуску помилки в році наказу про звільнення, дана обставина не є підставою для не зарахування до стажу даного періоду.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо правомірності не зарахування до стажу періоду роботи з 15.01.1988 по 01.05.1994 р. з підстав наявності виправлення в даті прийняття, то колегія суддів зауважує наступне.
Так, в трудовій книжці НОМЕР_1 наявний запис про роботу позивача на посаді різноробочого, слесаря та автослесаря в період з 15.01.1988 по 01.05.1994 р. , наявний відтиск печатки та підпис посадової особи.
Відповідно до архівної довідки архівного відділу Вінницької міської ради № Г/24/77788/24-30 від 30.10.24 р. ОСОБА_1 прийнято наказом від 15.01.1988 р. різноробочим з 15.01.1988 р. та звільнено згідно наказу №28- к (дата і номер наказу в довідці відповідають даті і номеру наказу в трудовій книжці), а отже факт роботи підтверджено належним чином.
За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що періоди роботи з 07.07.1980 р. по 07.08.1980 р., 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., 15.01.1988 по 01.05.1994 р. не зараховані до стажу безпідставно, а тому наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ці періоди .
Враховуючи, що оскаржуваним рішенням не зараховано до стажу періоди роботи з 07.07.1980 р. по 07.08.1980 р., 06.07.1981 р. по 07.08.1981 р., 15.01.1988 по 01.05.1994 р. безпідставно, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Як наслідок, порушене право позивача належним чином відновлене у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області розглянути повторно заяву позивача від 27.11.2024, адже саме йому за екстериторіальністю заява передана для розгляду.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.