ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/343/25  Номер провадження 22-ц/814/878/26	Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року, ухвалене суддею Цибізовою С. А., повний текст рішення складений – дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2025 АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВНОСТ155101725459341704 від 04.09.2024 у розмірі 91 722,13 грн станом на 18.04.2025, яка складається з наступного: 60 000 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29 780,29 грн – загальний залишок заборгованості за процентами; 1941,84 грн – загальний залишок заборгованості за пенею, та стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до кредитного договору №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024, укладеного між сторонами, АТ «Акцент-Банк» надав позичальнику кредит у розмірі 60 000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 85,00% щорічно та комісії у розмірі 0,00 грн. Проте відповідач перестав виконувати належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 91 722,13 грн. 

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року - позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024 у розмірі 89 780,29 грн, з яких: 60 000 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29 790,29 грн – загальний залишок заборгованості за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір в сумі 2 371,05 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт укладення кредитного договору між сторонами, отримання відповідачем коштів та користування кредитом є доведеним.Доказів погашення кредиту та контразрахунків заборгованості суду не надано. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за кредитним договором, в т.ч. за тілом кредиту у розмірі 60 000,00 грн, та за відсотками у розмірі 29 780,29 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають до задоволення.За обставин саме положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану є спеціальною нормою, що повинна застосовуватись до даних правовідносин, тому нарахування пені відповідачу за невиконання зобов`язань по кредитному договору з боку позивача не ґрунтуються на законі, а тому у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції посилався на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, Цивільний Кодекс України у даному питанні є не спеціальною, а загальною нормою законодавства, тому і не підлягає застосуванню. Оскільки спеціальною нормою є Закону України «Про споживче кредитування», неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів, тобто до 23.01.2024, а з 24.01.2024 вже заборона відсутня.

Таким чином, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за пенею.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 12.01.2026 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 13.11.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 102-104), які були доставлені до електронних кабінетів. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 11.11.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 12.01.2026 о 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 04.09.2024 між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладена заява про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024, відповідно до умов якої позичальнику наданий кредит у сумі 60 000,00 грн, тип кредиту – кредит строковий, мета отримання кредиту – придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; строк кредиту – 60 місяців з 04.09.2024 по 03.09.2029 включно; процентна ставка (фіксована) – 85% на рік (а.с. 11-13).

Встановлено, що заява №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024 підписана ОСОБА_1 електронним підписом, що відповідає ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», та такий договір вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Окрім того, 03.07.2024 між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с. 6, 7-9).
Відповідно до анкети-заяви №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг.

Таким чином, при укладенні договору відповідач погодився на запропоновані банком умови кредитування, підписавши анкету-заяву, заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, заяву №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024.

Отже, сторони у належній формі узгодили усі істотні умови кредитного договору.

Згідно з меморіальним ордером №TR.39194566.49491.65455 від 04.09.2024, видано кредит у розмірі 60 000,00 грн згідно договору №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024 (а.с. 15).

Отримання та користування кредитом також підтверджується розрахунком заборгованості за договором, випискою по кредиту, розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів, зокрема, як зняття кредитних коштів, так і погашення кредиту. З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що остання сплата проведена 16.10.2024 (а.с. 14 зворот, 50-52).

Відповідно до заяви про надання послуги «Швидка готівка» відповідачу визначена процентна ставка 85% річних (а.с. 11-12).

Пунктом 12 заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024 визначено, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15% від суми простроченого платежу (а.с. 11-13).

Згідно пункту 18 заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024 ця заява разом із таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. Їх примірник клієнт отримав, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, щомісячний платіж за кредитом складає 4 373,72 грн, кількість платежів 53 (а.с. 12 зворот, 13).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №АВН0СТ155101725459341704 від 04.09.2024, станом на 18.04.2025 за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 91 722,13 грн, з яких: 60 000,00 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29 780,29 грн – загальний залишок заборгованості за процентами; 1941,84 грн – загальний залишок заборгованості за пенею (а.с. 14 зворот).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з листопада 2024 по квітень 2025 відповідачем щомісячні платежі не сплачувалися (а.с. 14 зворот).

Таким чином, відповідач допустив просторочення чергових частин платежів по кредиту, а тому позивач набув право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В обґрунтування нарахування пені за невиконання зобов`язань по кредитному договору у розмірі 1941,84 грн позивач посилається на п.6 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» зазначаючи, що при стягнені неустойки за кредитним договором слід використовувати не загальне законодавство, а норми цього закону, які є спеціальними нормами, що регулюють безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування. При цьому, позивач вказує, що положення п.6 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», які звільняють споживача від відповідальності перед кредитором у разі порушення зобов`язань та від обов`язку сплатити неустойку (штраф, пеню) на договори, що укладені після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Законом №3498- ІХ), тобто на кредитні договори укладені після 23.01.2024, не поширюються.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який й досі триває.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за кредитним договором №АВНОСТ155101725459341704 від 04.09.2024 у розмірі 91 722,13 грн станом на 18.04.2025, яка складається з наступного: 60 000 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29 780,29 грн – загальний залишок заборгованості за процентами; 1941,84 грн – загальний залишок заборгованості за пенею.

Предметом апеляційного перегляду є заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» загального залишку заборгованості за пенею у розмірі 1941,84 грн. 

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другоїстатті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із положень статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язаннясплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Установивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором.

Водночас, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)).

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого триває до теперішнього часу.

Оскільки пеня за кредитним договором у розмірі 1941,84 грн нарахована за період з 16.10.2024 по 18.04.2025, то відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Акцент-Банк».

Доводи апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – залишити без задоволення.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» загального залишку заборгованості за пенею у розмірі 1941,84 грн – залишити без змін.

В іншій частині заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов