Справа № 144/1824/25
Провадження № 3/144/11/26

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
21.01.2026 с-ще Теплик
Суддя Теплицького районного суду Вінницької області Магдяк Н.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.173-2 КпАП України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, -
ВСТАНОВИВ:
До Теплицького районного суду Вінницької області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.173-2 КпАП України.
Із протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2025 року серії ВАВ №624156 вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 26.10.2025 року о 22 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_2 умисно висловлював погрози, образи в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, заподіявши психологічної шкоди ОСОБА_2 . Правопорушення вчинене повторно протягом року. Гр. ОСОБА_1 притягався до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі постанови Теплицького районного суду Вінницької області від 15.07.2025 року, справа № 144/957/25.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано уповноваженим органом за ч. 3 ст.173-2 КпАП України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, суду пояснив, що 26.10.2025 року хотів поспілкуватися з дітьми, яких двоє, сини 13 та 11 років. З дружиною вони розлучені. Він підійшов до машини, де сиділи діти, старший син побіг до матері, його колишньої дружини, яка вийшла з аптеки, та між ними почалася словесна суперечка, так як телефони дітей заблоковані та він не має змоги спілкуватися з ними. Домашнього насильства щодо ОСОБА_2 він не вчиняв, поліція у вказаний день на те місце не приїжджала.
В судовому засіданні ОСОБА_2 вказала, що по відношенню до неї колишній чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство 26.10.2025, коли вона завершувала роботу в аптеці. Колишній чоловік не хоче спілкуватися з дітьми, не вітав їх з днем народження, діти його бояться. Вони проживають окремо. На місце події вона поліцейських не викликала, а сама поїхала в поліцію та залишила там заяву. Вона якнайшвидше хотіла покинути те місце.
Вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали вказаної вище адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.
За змістом ст. 245 КпАП України, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з вимогами ст. 252 КпАП України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2025 року серії ВАВ №624156, що 26.10.2025 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 умисно висловлював погрози, образи в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим заподіяв психологічної шкоди ОСОБА_2 . Правопорушення вчинене повторно протягом року, тому дії ОСОБА_1 кваліфіковано уповноваженим органом за ч. 3 ст. 173-2 КпАП України.
При цьому суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення складено 21 листопада 2025 року у той час, як подія мала місце 26 жовтня 2025 року, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому відомостей про заходи із розшуку та виявлення особи, яка вчинила правопорушення, матеріали справи не містять.
Диспозицією ч. 3 ст.173-2 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене повторно.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.173-2КпАП України, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стосовно складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю інших доказів.
До протоколу долучені письмові пояснення ОСОБА_2 від 26.10.2025, в яких вона зазначає, що 26.10.2025 близько 22 години по закінченню її робочого дня до неї на роботу прийшов її колишній чоловік ОСОБА_1 , який на її думку, був в нетверезому стані та почав чіплятись до неї, не випускати її з роботи та їхніх спільних дітей, на її прохання заспокоїтись він не реагував, але через деякий час випустив її з роботи. Коли вона хотіла сісти в свій автомобіль та поїхати додому, то він також не пускав її до авто, ображав нецензурною лайкою. На зауваження не реагував та поводив себе агресивно, чим спричинив її психологічне насильство в сім`ї. 
Проте вказані потерпілою у поясненнях обставини, що мали місце 26 жовтня 2025 року, не викладені в фабулі обвинувачення протоколу, що вказує на їх недоведеність. Письмові пояснення ОСОБА_2 є явно недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
До протоколу долучені письмові пояснення ОСОБА_1 від 21.11.2025, в яких він вказує, що розлучений з ОСОБА_2 з квітня 2025 року. В них двоє неповнолітніх дітей, які проживають з матірю. ОСОБА_2 не дозволяє з ними бачитись, розмовляти по мобільному телефоні. Щодо заяви, написаної нею 26.10.2025 року, то може пояснити, що о 22 годині він під`їхав до автомобіля, який він купував, але який зареєстрований на дружину. Біля авто знаходились їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , він хотів запитати, як в них справи. Один з дітейпобіг до аптеки, де знаходились ОСОБА_2 та покликав її, після чого в них з дружиною виникла словесна перепалка та вона почала відштовхувати його від автомобіля та забороняла спілкуватись. Будь-якого домашнього насильства він не вчиняв. 
Із протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені пунктом 14 частини першої статті Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Зі згоди ОСОБА_2 , судом переглянуто відео з телефону ОСОБА_1 , на якому видно, що ОСОБА_2 виходить з аптеки та сідає в машину. Двері в авто їй відчиняє син, ОСОБА_1 в цей час перешкод не чинить. Відеозапис до справи не долучався.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, визначеними у ст. ст. 269, 272 КУпАП, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілим під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо. Отже, необхідні докази, що містять наочні ознаки існування факту завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Виходячи зі специфіки вказаного виду адміністративного правопорушення, в даному випадку ситуації сімейного насильства, не можливо сприймати як підставу для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, лише заяву потерпілої особи про вчинення насильства у сім`ї.
Оскільки протокол є актом обвинувачення, то він повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вказаних вище обов`язкових елементів складу ст. 173-2 КУпАП. Між тим, суть обвинувачення, що висунуте працівниками поліції ОСОБА_1 та яке міститься в протоколі є неконкретним, викладена працівниками поліції суть правопорушення не містить в собі посилання на те, які саме дії ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 є насильством, яка шкода фізичному або психічному здоров`ю була завдана чи могла бути завдана потерпілій.
Чинним законодавством чітко передбачено, що посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі, який відповідно до ст. 251 КУпАП є одним з джерел доказів в справі про адміністративне правопорушення.
Окрім того, відповідно до норм КУпАП , справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки дії , зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.173-2 КпАП України, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 173-2, 247, 283 КпАП України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.173-2 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд Вінницької області.

Суддя