ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2025 р.                                     Справа №927/293/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 (повний текст складено 25.08.2025)
у справі №927/293/25 (суддя Шморгун В.В.)
за позовом Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"
до Хоменка Володимира Михайловича 
про стягнення 993 500,00 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" (далі - ДП "Чернігівнафтогазгеологія") звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Хоменка Володимира Михайловича збитків у розмірі 993 500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неповерненням відповідачем майна, переданого йому на підставі договору відповідального зберігання від 19.03.2020 №29, внаслідок чого позивачу завдані збитки у розмірі вартості втраченого/пошкодженого майна, який становить 993 500,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права, неправильно обрав спосіб захисту, оскільки питання щодо стягнення з боржника вартості майна, яке було зобов`язано повернуто судовим рішенням і яке неможливо виконати, підлягає вирішенню в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а не в окремому позовному провадженні. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивач обрав неправильний спосіб захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ДП "Чернігівнафтогазгеологія" звернулось до Північного апеляційного господарського з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, апелянт стверджує, що боржник ані добровільно, ані в ході примусового виконання судового рішення не виконав рішення суду про зобов`язання повернути ДП "Чернігівнафтогазгеологія" майно, що передавалось останнім за договором відповідального зберігання від 19.03.2020 №29 та не зможе виконати у зв`язку з істотним пошкодженням майна, інша частина відсутня, або його неможливо демонтувати без пошкоджень, що в свою чергу буде непридатне до використання в разі його повернення. Тобто, використання спірного майна за призначенням неможливо. Зазначене унеможливлює виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23). Таким чином, позов про стягнення збитків шляхом визначення реальної вартості неповернутого майна є єдиним на сьогоднішній день реальним способом для позивача відновити своє порушене право шляхом відшкодування його вартості.
Крім того, скаржник зазначив, що судом відмовлено у задоволенні заяви від про зміну способу виконання судового рішення у справі №927/310/23 (927/575/23).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач у порядку статті 263 ГПК України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ДП "Чернігівнафтогазгеологія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 - без змін.
Так, відповідач вважає, що вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту свого права. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків, не вказують на порушення норм матеріального чи процесуального права та зводяться фактично до незгоди позивача з тим, що він не скористався спеціальним процесуальним механізмом, наданим йому законом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2025 апеляційну скаргу ДП "Чернігівнафтогазгеологія" у справі №927/293/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
06.10.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Головуючий суддя Сітайло Л.Г. перебувала у відпустці з 07.10.2025 до 14.10.2025 включно.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 поновлено ДП "Чернігівнафтогазгеологія" строк на подання заяви про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №927/293/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Чернігівнафтогазгеологія" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.11.2025. Витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/293/25.
03.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/293/25.
У судовому засіданні 12.11.2025 оголошено перерву до 26.11.2025.
У судовому засіданні 26.11.2025, в якому був присутній представник позивача, на стадії ухвалення судового рішення, оголошено перерву до 03.12.2025 для проголошення постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Господарський суд Чернігівської області розглядав справу №927/310/23 (927/575/23) за позовом ДП "Чернігівнафтогазгеологія" до Фізичної особи-підприємця Хоменка Володимира Михайловича про повернення майна, яке передавалось відповідачу за договором відповідального зберігання від 19.03.2020 №29.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23) у задоволені позову відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23) скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.
Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Хоменка Володимира Михайловича повернути ДП "Чернігівнафтогазгеологія" майно, що передавалось за договором відповідального зберігання від 19.03.2020 №29, згідно з переліком:
1. Трансформатор ТМ 400-10/0,4 інв. №126751, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
2. Розподільчий пристрій КС0386 інв. №126781, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
3. Комплект КСО-272 0,4 кВ інв. №126911, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
4. Кранбалка к-т інв. №216821, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
5. Станок вертикально-сверлильний інв. №9031, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
6. Таль електрична 3 ПМС-3.2т інв. №14041, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
7. Кран КПБ-ЗМ інв. №217401, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
8. Станок токарно-гвинторізний 1-П-62 інв. №222921, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
9. Станок 1М61 токарно-винторізний інв. №76101, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
10. Токарно-винторізний станок інв. №115951, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
11. Кранбалка г/п 5тн інв. №95671, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
12. Електрокранбалка г/п Зтн інв. №76311, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
13. Верстак слюсарний інв. №116841, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
14. Трубонарізний станок інв. №124951, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
15. Вагон-будинок інв. №10261, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
16. Вагон-будинок "Комфорт" інв. №11241, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
17. Вагон-будинок "Сушилка" інв. №14651, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
18. Вагон-будинок інв. №19971, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
19. Вагон-будинок інв. №19981, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
20. Вагон-будинок інв. №19991, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
21. Вежа ВБ 53*320 інв. №127181, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
22. Секція верхньої опори антени інв. №111061, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
23. Верхня основа під вежу інв. №19961, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
24. (Електротраса) кабель ААБл 3x120 К-530мРП-18-ТП-2301, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13;
25. Лічильник ел/енергії ШК 23031, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носівський шлях, 13.
15.01.2024 Господарський суд Чернігівської області видав наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23) про зобов`язання ФОП Хоменка В.М. повернути ДП "Чернігівнафтогазгеологія" майно, що передавалось за договором відповідального зберігання від 19.03.2020 №29, згідно з наведеним переліком.
Постановою головного державного виконавця Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Федоряки Ю.П. від 25.01.2024 відкрито виконавче провадження №73968666 з виконання наказу від 15.01.2024.
18.04.2025 Володимир Хоменко та представники ДП "Чернігівнафтогазгеологія" і Ніжинської геологорозвідувальної партії провели обстеження майна, яке підлягає поверненню, відповідно до наказу від 15.01.2024, про що складено акт обстеження майна від 18.04.2024.
У зазначеному акті від 18.04.2024 вказано, що частина майна істотно пошкоджена, інша - або відсутня, або її неможливо демонтувати без ушкоджень, що, своєю чергою, робить це майно непридатним для подальшого використання у разі його повернення. Тобто використання вказаного майна за призначенням є неможливим.
У зв`язку з невиконанням без поважних причин боржником судового рішення постановами державного виконавця від 09.05.2024 та від 07.06.2024 на Хоменка В.М. накладено штрафи.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.05.2023 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Хоменка Володимира Михайловича.
Державний виконавець направив повідомлення до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області повідомлення від 21.06.2024 №150307, у якому просив внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене кримінальне правопорушення за фактом невиконання Хоменком В.М. зобов`язань, покладених на нього згідно з наказом №927/310/23, виданим 15.01.2024 Господарським судом Чернігівської області, про зобов`язання ФОП Хоменка В.М. повернути ДП "Чернігівнафтогазгеологія" майно, що передавалось за договором відповідального зберігання від 19.03.2020 №29, згідно з переліком.
Відповідно до відповіді Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 30.06.2025 №16018/124/45-2025 відомості за повідомленням державного виконавця від 21.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Перевірку проведено згідно з Законом України "Про звернення громадян".
Постановою державного виконавця від 24.06.2024 закінчено виконавче провадження №73968666 з виконання наказу від 15.01.2024, на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що ДП "Чернігівнафтогазгеологія" зверталось до господарського суду з заявою про зміну способу виконання рішення - з повернення майна з відповідального зберігання на стягнення з Хоменка В.М. вартості майна у розмірі 993 500,00 грн. Проте, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2024 у справі №927/310/23 (927/575/23) відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.
Згідно з висновком про вартість об`єкту оцінки станом на 12.02.2025 загальна ринкова вартість майна (яке підлягає поверненню позивачу, згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23) становить 993 500,00 грн.
У зв`язку з втратою/пошкодженням майна, переданого відповідачу на підставі договору відповідального зберігання від 19.03.2020 №29, позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі вартості цього майна.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну каргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на дату звернення до суду Фізична особа-підприємець Хоменко Володимир Михайлович припинив підприємницьку діяльність, про що свідчить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За приписами статті 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").
Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК України, частини 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палата Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.
Таким чином, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначеного статтею 16 цього Кодексу.
Отже, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду, відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Таким чином, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. 
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).
За доводами позивача, постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23) взагалі неможливо виконати у зв`язку з істотним пошкодженням спірного майна, його втратою або неможливістю демонтажу без пошкоджень, тобто у придатному для використання вигляді, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 331 ГПК України (в редакції, чинній з 19.12.2024, тобто на час звернення до суду з даним позовом) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.
Вартість майна визначається, відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення, в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Схожі за змістом усталені висновки викладено в постановах Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №456/953/15-а, від 17.07.2019 у справі №748/2827/16-а, від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, від 11.11.2020 у справі №817/628/15, від 17.02.2021 у справі №295/16238/14-а, від 24.07.2023 у справі №420/6671/18, від 12.12.2018 у справі №179/1341/15-ц, від 01.08.2019 у справі №759/10301/15-ц, від 09.12.2020 у справі №464/6966/16-ц.
Тобто, у разі невиконання боржником судового рішення про зобов`язання повернути стягувачу майно ГПК України передбачений спеціальний спосіб захисту прав та інтересів стягувача, а саме - зміну способу виконання рішення суду шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна.
Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права, неправильно обрав спосіб захисту, оскільки питання щодо стягнення з боржника вартості майна, яке було зобов`язано повернути судовим рішенням і яке неможливо виконати, підлягає вирішенню в порядку статті 331 ГПК України, а не в окремому позовному провадженні.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2025 у задоволенні заяви ДП "Чернігівнафтогазгеологія" від 10.10.2024 про зміну способу виконання судового рішення у справі №927/310/23 (927/575/23) відмовлено.
Тобто, позивач скориставшись своїм правом звертався до суду з відповідною заявою про зміну способу виконання судового рішення у справі №927/310/23 (927/575/23) та, відповідно, вживав заходів для зміни способу виконання рішення суду.
Сам по собі факт того, що 21.11.2024 прийняті зміни до ГПК України та доповнено статтю 331 ГПК України не спростовують той факт, що позивач уже скористався своїм правом на звернення до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду і отримав відмову у такій заяві.
Отже, на переконання судової колегії, слушними є доводи скаржника, що позов про стягнення збитків шляхом визначення реальної вартості неповернутого майна є єдиним на сьогоднішній день реальним способом для позивача відновити своє порушене право шляхом відшкодування його вартості.
Як вбачається з матеріалів справи, Хоменком В.М. майно за договором зберігання не повернуто, чим завдано ДП "Чернігівнафтогазгеологія" збитків завданих втратою/пошкодженням спірного майна.
Згідно з пунктом 3.4 договору відповідального зберігання від 19.03.2020 №29 передбачено, що зберігач (ФОП Хоменко В.М.) несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування майна за істотне пошкодження майна (його використання за призначенням стало неможливим) - у розмірі повної ринкової вартості майна. Зазначені суми розраховуються виходячи з вартості майна на дату початку зберігання. У спірних випадках або у разі підвищення ринкової вартості аналогічного майна поклажодавець вправі вимагати експертної оцінки завданої шкоди.
Так, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності Процай Світлани Олександрівни з метою проведення експертної незалежної оцінки та визначення ринкової вартості майна, переданого ФОП Хоменку В.М. за договором відповідального зберігання.
Згідно зі звітом про оцінку рухомого майна від 12.08.2024 ринкова вартість оцінюваного майна - рухомого майна у кількості 25 одиниць, що розташоване за адресою: Чернігівська обл., Ніжинський р-н, м. Ніжин, вул. Носівський Шлях,     буд. 13, буд. 21, станом на 12.08.2024 складає в загальній сумі - 993 500,00 грн.
Отже, ринкова вартість майна на момент розгляду справи №927/310/23 (927/575/23) про повернення майна становила 993 500,00 грн.
За приписами частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності.
Відповідно до частин 1, 2 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого в договорі зберігання. Якщо строк зберігання в договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Згідно з частиною 1 статті 942, частиною 1 статті 949 вказаного Кодексу зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, установлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі, та зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина 1 статті 950 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості (частина 2 статті 951 ЦК України).
Предметом даного позову є вимога про відшкодування вартості майна, що перебувало на відповідальному зберіганні на підставі договору зберігання. Підстава позову порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення майна, переданого йому на відповідальне зберігання та як наслідок - втрата права власності позивача на дане майно. 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодженні її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За приписами 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом частини 2 статті 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Так, розмір завданих ФОП Хоменком В.М. позивачу збитків підтверджується звітом про оцінку рухомого майна від 12.08.2024, в якому визначена ринкова вартість майна, що передавалась на відповідальне зберігання - на дату проведення даної оцінки.
Отже, загальна сума заподіяних збитків внаслідок неповернення відповідачем майна складає - 993 500,00 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість речей, перелік яких зафіксований у постанові Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23).
Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;
- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно з частиною 5 статті 226 ГК України, у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є невиконання зобов`язаною стороною свого зобов`язання про передачу управненій стороні індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками). У випадку настання такої умови управнена сторона має право діяти альтернативно: або вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони, або вимагати відшкодування останньою збитків (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі №925/204/19).
Враховуючи, що відповідач не повернув майно, що передавалось на відповідальне зберігання, а також неможливість виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №927/310/23 (927/575/23), на переконання суду апеляційної інстанції, позивачем обрано ефективний спосіб захисту порушених прав на відшкодування збитків, що є вартістю неповернутого майна за договором зберігання.
Виходячи з встановлених обставин та матеріалів справи, судовою колегією встановлено, що в діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення.
Оцінивши обставини у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ДП "Чернігівнафтогазгеологія" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат
Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на Хоменка В.М. , відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 задовольнити.
2. Скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.08.2025 у справі №927/293/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
3. Стягнути з Хоменка Володимира Михайловича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" (14000, місто Чернігів, вулиця Шевченка, будинок 15; ідентифікаційний код 01431535)    993 500 (дев`ятсот дев`яносто три тисячі п`ятсот) грн 00 коп збитків та                       11 922 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 00 коп судового збору.
4. Стягнути з Хоменка Володимира Михайловича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" (14000, місто Чернігів, вулиця Шевченка, будинок 15; ідентифікаційний код 01431535)      17 883 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 00 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
5. Видачу наказів доручити Господарському суду Чернігівської області.
6. Матеріали справи №927/293/25 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          В.В. Шапран

                                                                                          С.І. Буравльов