ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2025 р. Справа №921/335/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” від 09 жовтня 2025 року
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року (повний текст підписано 25.09.2025), суддя Чопко Ю.О.
у справі № 921/335/25
за позовом Керівника Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області, м. Кременець, Тернопільська область
в інтересах держави в особі: 
позивача-1 Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, м. Тернопіль
позивача-2 Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області, м. Шумськ, Тернопільська область
до відповідача-1 Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, м. Київ
до відповідача-2 Філії “Подільський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, м. Чернівці
про відшкодування 17 785,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища

встановив:
06 червня 2025 року Керівник Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області до відповідачів: Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та Філії “Подільський лісовий офіс” ДСГП “Ліси України” про відшкодування 17 785,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року у справі № 921/335/25 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, філія “Подільський лісовий офіс” 17 785 грн шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та 2 422,40 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується факт незаконної порубки 14 буреломних дерев породи “Ясен” і 2 буреломних сухостійних дерев породи “Граб” в кварталі 39 Забарівського лісництва у загально-зоологічному заказнику місцевого значення “Котячин-Биковеччина”. Судом встановлено, що ДСГП “Ліси України” як постійним лісокористувачем та особою, що має здійснювати лісову охорону, на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства не забезпечено охорону і збереження лісів, внаслідок чого допущено незаконну рубку на підвідомчій території, а тому саме відповідач має відшкодувати шкоду, заподіяну лісу (навколишньому природному середовищу) внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства. Водночас суд відхилив доводи відповідачів щодо невідповідності кількості зрубаних дерев, так як спростовуються польовою переліковою відомістю вітровальних дерев виявлених оглядом місця події, яка підписана представниками Забарівського лісництва без заперечень. Крім цього, доводи відповідача про те, що постанова прокурора Кременецької окружної прокуратури від 03.04.2025 в рамках кримінального провадження №12023211010000412 винесена з порушенням норм КПК судом не взято до уваги, оскільки її правомірність та законність не може перевірятись в межах господарського процесу. Також судом першої інстанції відхилено доводи відповідача про те, що висновок експерта не може виступати достовірним доказом правильного розміру збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки, оскільки Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 686/23256/16-ц виклав висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 – Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року у справі № 921/335/25 та ухвалити нове про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що постанова прокуратури від 03.05.2025 не дозволяє встановити, чи є прокурор Петрук С.О. уповноваженим прокурором у кримінальному провадженні № 12023211010000412, який має повноваження відповідно до вимог статей 222, 284 КПК України надавати такі матеріали кримінального провадження керівнику Кременецької окружної прокуратури Штурмі Н.В., а отже всі докази, долучені до дійсного позову з кримінального провадження № 12023211010000412, мали бути визнані судом першої інстанції недопустимими при розгляді цієї господарської справи. Вважає, що враховуючи фактичну відсутність дозволу процесуального керівника у кримінальному провадженні № 12023211010000412 (де повноваження Петрука С.О. на розголошення не підтверджені належними доказами) на використання і розголошення будь-яких матеріалів досудового розслідування, а також враховуючи, що відповідні докази не були належними і допустимими в рамках розгляду даної справи, обставини чого суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не встановлювались та не досліджувались. Скаржник зазначає, що в основу розрахунку збитку навколишньому природному середовищі у висновку експерта була покладена Польова перелікова відомість від 07.07.2023, при цьому, відповідний розрахунок у висновку експерта здійснювався станом на 2021 рік на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 541. Крім цього, наголошує, що відповідач під час розгляду спору в суді першої інстанції звертав увагу, що відповідний нормативно-правовий акт щодо порядку обчислення розміру збитків втратив чинність 17.05.2022, на зміну якому прийшов розрахунок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575. Скаржник зазначає, що в матеріалах справи не містилось жодного доказу, який дозволяв би ідентифікувати землі у кварталі 39 Забарівського лісництва колишнього ДП “Кременецьке лісове господарство” як об`єкти цивільних прав відповідно до вимог статті 79-1 ЗК України та співвіднести їх фактичне місцерозташування в адміністративно-територіальних межах позивача-2 (або ж інших територіальних громад Тернопільської області). Так само, в матеріалах справи були відсутні докази фактичних меж Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області із зазначенням їхнього розташування на місцевості. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції лише дослівно процитовано твердження прокуратури в позовній заяві про наявність підстав для представництва, не дослідивши, передусім, обставин відсутності доказів належного реагування на бездіяльність позивачів-1,-2, оскільки “відсутність фінансування” такою обставиною задля представництва інтересів держави бути не може.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 921/335/25 за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; прокурору, позивачам-1,-2 надано строк (15 днів з дня отримання ухвали) на подання суду відзивів на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Судом встановлено, що ухвала суду належним чином надіслана учасникам у справі, доставлена до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником.
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що апелянтом не заперечується наявність порушень інтересів держави, те, що органи в інтересах яких звернувся прокурор наділені повноваженнями на звернення до суду в спірних правовідносинах, не оспорюється дотримання прокурором процедури встановлення та підтвердження підстав для представництва інтересів держави, натомість акцентується увага на відсутності бездіяльності ДЕІ у Тернопільській області та Шумської міської ради, а також на відсутності обґрунтувань, що саме заважало цим органам самостійно звернутись із відповідним позовом самостійно до суду. Крім цього, прокурор зазначає, що в суді першої інстанції відповідачем не подано доказів того, що місце де вчинено правопорушення не перебуває в межах Шумської міської ради. При цьому посилання апелянта щодо перебування земельної ділянки у державній власності жодним чином не спростовують наявність повноважень в цього органу місцевого самоврядування звертатись до суду з метою стягнення шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу незаконним використанням природних ресурсів в адміністративно-територіальних межах цієї громади, при цьому відповідач не заперечує те, що лісові насадження, в межах яких виявлено незаконну порубку лісу невстановленими особами перебувають у його віданні на праві постійного користування та не заперечує те, що саме ним повинна була забезпечуватись охорона лісових насаджень. Окрім того, прокурор вказує, що прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури Петруком С.О. 03.04.2025 надано дозвіл на розголошення даних досудового розслідування, що свідчить про дотримання вимог КПК України щодо попереднього надання дозволу на розголошення даних досудового розслідування уповноваженою особою, що в свою чергу вказує на те, що долучені до господарської справи з матеріалів кримінального провадження докази є допустимими, доказів на противагу цього відповідачем в суді першої інстанції не надано та до апеляційної скарги не долучено, а відтак такі твердження є необґрунтованими та надуманими. Також прокурор звертає увагу суду, що при проведенні розрахунків розміру шкоди як посадовими особами ДЕІ у Тернопільській області, так і експертом взято до уваги лист відповідача від 31.07.2023, в якому зазначено, що враховуючи фактичний стан пнів лісопорушення вчинено біля двох років тому, тобто на час дії постанови КМУ від 24.07.2013 № 541. Крім цього, прокурор вважає висновок експерта від 01.07.2024 належним, допустимим, достовірним доказом, яким підтверджено розмір заподіяної шкоди, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18.
Відзиви на апеляційну скаргу від позивачів-1,-2 до суду не надходили.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття “розумного строку” не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.06.2023 щодо кримінального провадження №12023211010000412, 07.06.2023 в Кременецький РВП надійшли матеріали від філії "Кременецьке лісове господарство ДП "Ліси України" про те, що в кварталі 39 Забарівського лісництва у загально-зоологічному заказнику місцевого значення "Котячин-Биковеччина", невідомою особою було здійснено порубку чотирнадцяти буреломних дерев породи "Ясен" і двох буреломних сухостійних дерев породи "Граб".
За вищезгаданим фактом 08.06.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12023211010000412 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України.
Згідно з постановою від 03.04.2025 надано дозвіл органам Кременецької окружної прокуратури та Тернопільської обласної прокуратури на розголошення даних досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023211010000412 від 08.06.2023.
Як вбачається із поданих матеріалів, помічником лісничого Забарівського лісництва Гудзінським В.В., лісником обходу №3 Парадовським В.В. виявлено незаконну рубку сухостійних буреломних дерев ясена і граба, про що складено Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства.
Слідчим СВ Кременецького РВП в Тернопільській області за участю, зокрема, лісника Забарівського лісництва Філії "Кременецьке лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Парадовського В.В., державного інспектора з охорони навколишнього середовища Тернопільської області Вітряка О.В. проведено огляд місця події, а саме території кварталу 39, що відноситься до лісового масиву Забарівського лісництва Філії "Кременецьке лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у загально-зоологічному заказнику місцевого значення "Котячин – Биковеччина" виявлено пні буреломних сухостійних дерев породи ясен діаметром зрізу 1 – 48 см на 36 см, 1 – 44 см на 32 см, 1 - 16 см на 12 см, 2 - 28 см на 20 см, 1 – 56 см на 44 см, 1 – 44 см на 32 см, 1 – 36 на 38 см, 4 - 38 см на 28 см, 1 – 24 см на 16 см та 1 пень буреломного сухостійного дерева породи граб діаметром зрізу 14 см на 8 см., про що останнім складено відповідний протокол огляду місця події від 08.06.2023.
Вказаний протокол підписано без зауважень особами, що брали участь в огляді місця події 08.06.2023, в тому числі і представником Забарівського лісництва Парадовським В.В.
Надалі, СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області постановою про залучення спеціалістів від 30.06.2023 залучено у кримінальному провадженні №12023211010000412 від 08.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, спеціаліста Державної екологічної інспекції в Тернопільській області з метою встановлення розміру завданих збитків.
Зі змісту листа Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №11619/109/01-23 від 30.06.2023, вбачається що на виконання звернення СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, уповноваженими особами Державної екологічної інспекції у Тернопільській області складений розрахунок розміру шкоди відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року №541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд", внаслідок незаконної порубки дерев на території кварталу 39 Забарівського лісництва філії "Кременецьке лісове господарство" ДП "Ліси України", яким визначено, що розмір заподіяної шкоди становить 17 785 грн.
Вказаний вище розрахунок розміру шкоди, який підписаний державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Вітряк О.В., скеровані до СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області.
Також згаданим листом до СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області направлено:
- польову перелікову відомість вітровальних дерев виявлених оглядом місця події в кримінальному провадженні №12023211010000412, відповідно до якої виявлено пні 14 вітровальних дерев. Вказана відомість підписана інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Вітряк О.В., помічником лісничого Забарівського лісництва Гудзінським В.В. та лісником Парадовським В.В.;
- охоронне зобов`язання №17-10 від 02.03.1993, згідно якого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища по Тернопільській області передало під охорону землекористувачу - Кременецькому держлісгоспу ДЛГО "Тернопільліс" заповідний об`єкт – загально-зоологічний заказник місцевого значення "Котячин-Биківці" площею 178 га, що розташований в кварталах 37-39 Забарівського лісництва Кременецького держлісгоспу ДЛГО "Тернопільліс".
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів №198 від 30.06.1986 "Про затвердження державних загальнозоологічних заказників місцевого значення" оголошено загальнозоологічний заказник місцевого значення "Котячин-Биківці".
Територія, оголошена загальнозоологічним заказником, перебуває у постійному користуванні Кременецького держлісгоспу ДЛГО "Тернопільліс", на даний час Філія "Подільський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
Таким чином, як стверджує прокурор, внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача, а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, що є порушенням ст.ст. 89, 90 Лісового кодексу України. Оскільки відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій у кварталі 39 Забарівського лісництва у загально-зоологічному заказнику місцевого значення "Котячин-Биковеччина", спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави.
Оскільки особу, яка здійснила незаконну порубку дерев під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено, постійний лісокористувач має понести відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих інтересам держави, враховуючи, що шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу залишається невідшкодованою, прокурор просить стягнути таку з відповідача в сумі 17 785 грн. При цьому, також зазначає, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев на території кварталу 39 Забарівського лісництва, підтверджується висновком експерта від 01.07.2024 №СЕ-19/120-24/4696-ФХЕД, складеним за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12023211010000412.
У червні 2025 року Керівник Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та Філії “Подільський лісовий офіс” ДСГП “Ліси України” про відшкодування 17 785,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Шумської міської ради:
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор зазначає, що порушення інтересів держави в цьому випадку полягає в заподіянні шкоди державі, внаслідок незаконної рубки дерев.
Поряд з тим, прокурор визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області, як уповноважений орган на звернення до суду щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, та Шумську міську раду, на території кварталу 39 Забарівського лісництва (у межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини) перебуває у адміністративно-територіальних межах Шумської міської ради Тернопільського району Тернопільської області.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звертався до позивачів та повідомляв їх про виявлені порушення, зокрема: листом №51/2-1800ВИХ-25 від 06.05.2025 з приводу отримання інформації стосовно вжиття заходів щодо стягнення збитків, завданих внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, а також з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави. Однак, у відповідь на звернення прокуратури Шумська міська рада листом №03-05/1083 від 12.05.2025 повідомила про відсутність у селищної ради коштів на сплату судового збору та просила представляти її інтереси в суді, а також надала реквізити для відшкодування збитків. 
Поряд з цим, 16.05.2025 Бучацькою окружною прокуратурою, в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", скеровано до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області листа за №51/2-1916ВИХ-25 змістом якого прокуратура просила інспекцію: повідомити про те чи вживались нею заходи, у тому числі представницького характеру, з метою стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев; надати відповідні підтверджуючі документи/повідомити про причини невжиття таких заходів та наявність наміру на вжиття відповідних заходів. У відповіді на зазначені листи, Державна екологічна інспекція Тернопільської області у листі за №8-05-1552 від 19.05.2025 повідомила, що інформація з приводу досудового розслідування, як і будь-які матеріали розслідування, на адресу інспекції не надходили. Крім того, інспекція зазначає, що зважаючи на обмежене фінансування коштів на сплату судового збору, інспекція не заперечує щодо вжиття прокурором заходів представницького характеру у відповідності до вимог ст.131- 1 Конституції України, абз.3 чи 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". 
Отже, всупереч вимог законів, як Шумська міська рада так і Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, як орган контролю, не вжили надані законом повноваження щодо стягнення шкоди, завданої самовільною порубкою дерев.
Вказане свідчить про те, що позивачі були обізнані про виявлені прокурором порушення, однак не вчинили заходів, спрямованих на захист інтересів держави, не зверталися до суду з відповідним позовом з метою стягнення шкоди, а прокурор обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ “Про прокуратуру”, для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Шумської міської ради: з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо суті спору:
Згідно з ч.1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Частиною другою статті 68 цього Закону встановлено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність.
Відповідно до ч.ч.3,4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно з ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Відшкодування збитків завданих унаслідок порушення екологічного законодавства здійснюється у спосіб відновлення майнового стану суб`єктів екологічних правовідносин за рахунок інших суб`єктів – правопорушників вимог екологічного законодавства і має компенсаційний характер, а також застосовується як вид майнової відповідальності - екологічно-правова санкція відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", як за порушення екологічно-правових зобов`язань у межах договірної відповідальності, так і за порушення встановлених вимог щодо раціонального використання природних ресурсів, охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки у межах позадоговірної відповідальності.
Так, загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини відповідно до частини другої цієї статті.
Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Водночас частиною 2 ст.19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями ст.63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
В силу ст.86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів (п.5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України).
Статтею 107 Лісового кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17.
Водночас, судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" прийнято рішення про утворення державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" шляхом злиття спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, з подальшим перетворенням державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі.
Згідно з ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно долученого до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.05.2025, ДСГП "Ліси України" є правонаступником, зокрема, Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство".
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №500 від 03.03.2025 "Про припинення філій Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" філію "Кременецьке лісове господарство" (код ЄДРПОУ ВП 45113760) Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" припинено шляхом її закриття.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом від 15.05.2025 Філія "Кременецьке лісове господарство" ДСГП "Ліси України" припинено.
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №1522 від 09.09.2025 створено філію "Подільський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2025 Філія "Подільський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" створена та здійснює свою діяльність за правом України, про що відповідно внесено запис №10007010301877097081 від 02.10.2024.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.03.2021 у справі №922/2712/19, момент переходу майна та відповідних прав і обов`язків до нових підприємств визначається днем підписання передавального або розподільного акту чи балансу, а тому не може співпадати у часі з моментом здійснення реорганізації підприємства, тобто включенням запису про припинення юридичної особи до державного реєстру, та моментом початку роботи юридичної особи, яка створюється в процесі реорганізації.
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, на якій було зафіксовано незаконну порубку лісових насаджень розташована в кварталі 39 Забарівського лісництва філії "Кременецьке лісове господарство", яка перебуває у постійному користуванні ДСГП "Ліси України".
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, а в даному випадку ДСГП "Ліси України".
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується факт незаконної порубки в кварталі 39 Забарівського лісництва у загально-зоологічному заказнику місцевого значення "Котячин-Биковеччина" 14 буреломних дерев породи "Ясен" і 2 буреломних сухостійних дерев породи "Граб".
В даному випадку порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища виявлено у лісових насадженнях, користування якими здійснювало ДСГП "Ліси України" в особі філії Подільський лісовий офіс".
Факт незаконної порубки дерев свідчить, що останнім відповідний комплекс заходів щодо збереження таких дерев здійснено не належним чином.
Територія лісу, на якій здійснено порубку належить до відповідальності ДСГП "Ліси України", тому саме ним неналежно виконано обов`язок відносно охорони дерев.
За таких обставин, ДСГП "Ліси України" як постійним лісокористувачем та особою, що має здійснювати лісову охорону, на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства не забезпечено охорону і збереження лісів, внаслідок чого допущено незаконну рубку на підвідомчій території, а тому саме відповідач має відшкодувати шкоду, заподіяну лісу (навколишньому природному середовищу) внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства.
Загальний розмір шкоди згідно із розрахунком Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, складеним відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року №541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд ", внаслідок незаконної порубки дерев на території кварталу 39 Забарівського лісництва філії "Кременецьке лісове господарство" ДП "Ліси України", яким визначено, що розмір заподіяної шкоди становить 17 785 грн., що також підтверджується висновком експерта від 01.07.2024 №СЕ-19/120-24/4696-ФХЕД, складеним за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12023211010000412.
Таким чином, внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача – ДСГП "Ліси України", а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, що є порушенням ст.ст. 89, 90 Лісового кодексу України, оскільки відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій у кварталі 39 Забарівського лісництва ДСГП "Ліси України", чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави. 
Відтак, оскільки особу, яка здійснила незаконну порубку дерев під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено, постійний лісокористувач - у кварталі 39 Забарівського лісництва ДСГП "Ліси України" має понести відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих інтересам держави.
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у даному випадку, здійснення незаконної порубки дерев (постанова Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22).
Водночас, оскільки ДСГП "Ліси України" як постійний лісокористувач не забезпечило охорону і збереження лісів, допустило їх незаконну порубку, внаслідок чого навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", філія "Подільський лісовий офіс" 17 785 грн завданої шкоди.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її об`єктивним наслідком - заподіяною шкодою. Оскільки у спорах про відшкодування шкоди вина відповідача презюмується, тому саме відповідач мав довести відсутність його вини у заподіянні шкоди. Відповідач не надав допустимих, належних і достатніх доказів забезпечення належного виконання всіх заходів, направлених на збереження лісу, лісових насаджень, в їх сукупності, з метою уникнення випадків незаконної порубки дерев.
Перевіривши розрахунки розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства внаслідок незаконної порубки дерев, проведений Державною екологічною інспекцією в Тернопільській області, колегія суддів вважає такі обґрунтованими та правильними, з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Судом першої інстанції правомірно відхилено заперечення відповідачів щодо не відповідності кількості зрубаних дерев, так як спростовуються польовою переліковою відомістю вітровальних дерев виявлених оглядом місця події, яка підписана представниками Забарівського лісництва без заперечень.
Також судом першої інстанції правомірно не прийнято доводи відповідача про те, що постанова прокурора Кременецької окружної прокуратури від 03.04.2025 в рамках кримінального провадження №12023211010000412 винесена з порушенням норм КПК, оскільки її правомірність та законність не може перевірятись в межах господарського процесу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача про те, що висновок експерта не може виступати достовірним доказом правильного розміру збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки, оскільки Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 686/23256/16-ц виклав висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі.
Також, Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі №752/21411/17 вказано, що суд враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18), а можливість використання при розгляді іншої справи в якості одного з доказів виконаних у кримінальному провадженні висновків експерта підтверджено Верховним Судом (постанови від 17 жовтня 2019 року у справі № 678/364/15-ц; від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 та від 10 березня 2020 року у справі № 9901/740/18).
Відтак, висновок експерта від 01.07.2024 є належним та допустимим доказом, яким підтверджено розмір заподіяної шкоди на заявлену до стягнення суму 17 785 грн.
Доказів на спростування даних, вказаних у розрахунках, відповідачем не надано.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч.1 ст.76 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, зважаючи на доведеність прокурором факту порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо охорони та збереження лісу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", філія "Подільський лісовий офіс" шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в сумі 17 785 грн.
Щодо твердження скаржника про те, що фактичну відсутність дозволу процесуального керівника у кримінальному провадженні № 12023211010000412 (де повноваження Петрука С.О. на розголошення не підтверджені належними доказами) на використання і розголошення будь-яких матеріалів досудового розслідування, колегія суддів зазначає, що прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури Петруком С.О. 03.04.2025 надано дозвіл на розголошення даних досудового розслідування, що свідчить про дотримання вимог КПК України щодо попереднього надання дозволу на розголошення даних досудового розслідування уповноваженою особою, що в свою чергу вказує на те, що долучені до господарської справи з матеріалів кримінального провадження докази є допустимими, доказів на противагу цього відповідачем в суді першої інстанції не надано та до апеляційної скарги не долучено.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, щодо розрахунку збитків навколишньому природному середовищі у висновку експерта, колегія суддів зазначає, що висновок експерта від 01.07.2024 є належним, допустимим, достовірним доказом, яким підтверджено розмір заподіяної шкоди, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18.
Відтак, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року у справі № 921/335/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” – без задоволення.
Матеріали справи № 921/335/25 повернути до Господарського суду Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.