Справа № 560/5081/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

17 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить: «Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в тому числі одноразових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій за невикористані дні відпусток та інших належних виплат) за період з 27.02.2022 року по 19.05.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні), а в період з 20.05.2023 року по 25.09.2024 року з урахуванням величини 2 684,00 гривні; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в тому числі одноразових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій за невикористані дні відпусток та інших належних виплат) за період з 27.02.2022 року по 19.05.2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні), а в період з 20.05.2023 року по 25.09.2024 року з урахуванням величини 2 684,00 гривні на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що у період з 27.02.2022 року по 25.09.2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що знаходиться у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . 
Зазначає, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.09.2024 року №278 його було виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Посилається на те, що відповідач в період з 27.02.2022 року по 25.09.2024 року нарахування грошового забезпечення протиправно здійснював у заниженому розмірі, а саме: виплачував посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з місячного грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме 2022, 2023 роки.
У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначає, що не допустив порушення прав позивача. 
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив такі обставини. 
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (фінансове забезпечення якої здійснює військова частина НОМЕР_1 ), у тому числі у період з 27.02.2022 по 25.09.2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.09.2024 №278 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Військовою частиною НОМЕР_1 складено довідку про грошове забезпечення позивача за відповідний період, з якої вбачається, що розміри посадового окладу, окладу за військовим званням та похідних від них виплат визначалися виходячи з розрахункової величини 1762 грн.
Листом військової частини НОМЕР_1 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, з мотивів відсутності правових підстав та необхідності діяти в межах бюджетних призначень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам у цій справі, суд виходить із такого. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії чи бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчинененні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Стаття 22 Конституції України визначає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі – Закон №2011-XII у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частина четверта статті 9 Закону №2011-XII визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Первісна редакція пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинна на 30.07.2018 року) установлювала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було змінено – як розрахункова величина закріплювався прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103, яким вносилися зміни до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», визнано протиправним та нечинним; отже, з 29.01.2020 відновлено дію попередньої редакції пункту 4 – з прив`язкою до прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року.
Верховний Суд у низці постанов, зокрема: постанова від 02.08.2022 у справі №440/6017/21; постанова від 15.06.2023 у справі №380/13603/21; постанова від 30.04.2025 у справі №620/9741/24, узагальнив, що: з 29.01.2020 підлягає застосуванню редакція пункту 4 Постанови №704 до змін Постановою №103, тобто з розрахунковою величиною «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року»; положення про фіксацію цієї величини на рівні прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 не відповідають законам про Державний бюджет, а тому до спірних відносин застосовується пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить законам про Державний бюджет.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (у редакції, чинній з 20.05.2023 року) абзац 1 пункту 4 Постанови №704 викладено так: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
У постанові Верховного Суду від 26.06.2025 у справі №480/7154/24 зроблено, зокрема, такі висновки: зміни, внесені Постановою №481, змінюють механізм визначення посадових окладів і окладів за званням – замість розрахунку від прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року запроваджено сталий розмір 1762 грн; з 20.05.2023 суб`єкти владних повноважень зобов`язані застосовувати саме таку редакцію пункту 4 Постанови №704; у військових частин відсутні підстави для нарахування й виплати грошового забезпечення виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного року, після набрання чинності Постановою №481, якщо саму Постанову №481 не визнано нечинною.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, пункт 2 Постанови №481 (у частині внесення змін до пункту 4 Постанови №704) визнано протиправним та нечинним.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
У постанові Верховного Суду від 09.04.2025 у справі №826/17907/18 сформульовано, що: положення частини другої статті 265 КАС України мають імперативний характер і не допускають множинного тлумачення; суд позбавлений повноважень визнавати нормативно-правовий акт нечинним «з моменту його прийняття»; рішення про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним має пряму (перспективну) дію в часі та не поширюється ретроспективно на правовідносини, що виникли і були реалізовані під час дії такого акта.
Ця правова позиція була покладена в основу численних рішень судів першої та апеляційної інстанцій та врахована Верховним Судом при оцінці наслідків визнання пункту 2 Постанови №481 нечинним.
Отже, до 18.06.2025 (дати набрання законної сили рішенням у справі №320/29450/24) Постанова №481 вважалася чинною і підлягала застосуванню, а правовідносини, які виникли та були реалізовані у період її дії, оцінюються судом з урахуванням саме тодішнього правового регулювання.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії чи бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчинененні дій або бездіяльності.
Виходячи з цього, спірний період підлягає поділу на два відрізки: з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно; з 20.05.2023 по 25.09.2024 включно.
Період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно. 
У цей період Постанова №481 ще не набрала чинності, тому пункт 4 Постанови №704 має застосовуватися в редакції, чинній з 29.01.2020 року, тобто у редакції до змін Постановою №103 – з прив`язкою до прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року. 
Цей висновок прямо випливає з наведених вище судових рішень Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 та Верховного Суду у справах №440/6017/21, №380/13603/21, №620/9741/24.
Законами України про Державний бюджет на: 2022 рік – установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року; 2023 рік – установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року.
Відповідач не заперечує, що при обчисленні грошового забезпечення позивача у період з 27.02.2022 по 19.05.2023 застосовував розрахункову величину 1762 грн, а не прожитковий мінімум, встановлений на відповідні дати. 
Із довідки про грошове забезпечення вбачається, що на всіх етапах розрахунку посадового окладу та окладу за званням використовувалась саме ця величина.
Суд враховує, що: використання розрахункової величини, прив`язаної до прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року, було визнано таким, що не відповідає актам вищої юридичної сили, а з 29.01.2020 діє редакція, яка відсилає до прожиткового мінімуму на 1 січня кожного календарного року; бюджетні обмеження та посилання на воєнний стан самі по собі не звільняють органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до закону.
Отже, у частині застосування розрахункової величини 1762 грн при обчисленні грошового забезпечення позивача за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 відповідач діяв не у спосіб, визначений законом та Постановою №704 в чинній на той час редакції. 
Дії відповідача в цій частині є протиправними.
Позовні вимоги щодо визнання таких дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за зазначений період на підставі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Період з 20.05.2023 по 25.09.2024 включно.
У цей період Постанова №481 була чинною і пункт 4 Постанови №704 діяв у редакції, згідно з якою посадові оклади та оклади за військовими (спеціальними) званнями розраховуються виходячи з розміру 1762 грн.
Як випливає з правової позиції Верховного Суду у справі №480/7154/24, з дня набрання чинності Постановою №481 – 20.05.2023 року – Кабінет Міністрів України змінив механізм обчислення відповідних виплат, запровадивши сталу розрахункову величину 1762 грн; при цьому, суд наголосив, що до моменту визнання Постанови №481 або її окремих положень нечинними ця постанова підлягає застосуванню судами та органами виконавчої влади.
Подальше визнання пункту 2 Постанови №481 протиправним та нечинним (справа №320/29450/24) не змінює правової оцінки дій відповідача у період з 20.05.2023 по 25.09.2024 з огляду на наведені вище приписи частини другої статті 265 КАС України та позицію Верховного Суду у справі №826/17907/18 щодо перспективної дії таких рішень.
На момент нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу у період з 20.05.2023 по 25.09.2024 року: пункт 4 Постанови №704 у редакції Постанови №481 був чинним; відповідач, застосувавши розрахункову величину 1762 грн, діяв на підставі та в межах повноважень, передбачених законодавством; відсутні рішення судів, які б визнавали Постанову №481 нечинною у цей період або змінювали порядок обчислення грошового забезпечення заднім числом.
Суд також враховує позицію Верховного Суду щодо повноважень Кабінету Міністрів України у сфері соціальної політики, викладену, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі №554/154/22, згідно з якими, уряд має право змінювати порядок і розміри соціальних виплат у межах бюджетних можливостей держави, а суди не можуть перебирати на себе правотворчі функції, фактично замінюючи дію чинного нормативно-правового акта власним баченням.
З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати протиправними дії відповідача щодо застосування розрахункової величини 1762 грн при нарахуванні й виплаті грошового забезпечення позивачу за період з 20.05.2023 по 25.09.2024 року.
Відтак позовні вимоги у цій частині (у тому числі, щодо перерахунку грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки за вказаний період із застосуванням прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року) є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що: дії відповідача щодо обчислення грошового забезпечення позивача за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 на підставі розрахункової величини 1762 грн не відповідають Постанові №704 у редакції, чинній з 29.01.2020, та законам про Державний бюджет України; дії відповідача щодо застосування розрахункової величини 1762 грн у період з 20.05.2023 по 25.09.2024 відповідають чинному на той час нормативному регулюванню, з огляду на дію Постанови №481 та практику Верховного Суду щодо дії рішень про визнання нормативно-правового акту нечинними в часі.
З урахуванням специфіки спірних правовідносин суд обирає спосіб захисту, який: відповідає предмету спору; не виходить за межі дискреції органу щодо технічного розрахунку сум; реально забезпечує відновлення порушеного права позивача.
Суд, як орган правосуддя, не здійснює бухгалтерських розрахунків, а визначає лише правильний механізм обчислення та зобов`язує суб`єкта владних повноважень його застосувати, з подальшою виплатою різниці.
Отже, належним та ефективним способом захисту прав позивача є:
- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних основних та додаткових і одноразових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, шляхом застосування розрахункової величини 1762 грн замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про державний бюджет на 1 січня відповідного календарного року, всупереч пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 : здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, а саме: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (за наявності таких виплат у відповідні роки); інших видів грошового забезпечення, розмір яких залежить від посадового окладу та/або окладу за військовим званням, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: на 01.01.2022 – для періоду 27.02.2022 – 31.12.2022; на 01.01.2023 – для періоду 01.01.2023 – 19.05.2023; на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 різницю між сумами грошового забезпечення та пов`язаних із ним виплат, фактично виплаченими за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, та сумами, що підлягають виплаті за результатами перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, а саме: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (за наявності таких виплат у відповідні роки); інших видів грошового забезпечення, розмір яких залежить від посадового окладу та/або окладу за військовим званням, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: на 01.01.2022 – для періоду 27.02.2022 – 31.12.2022; на 01.01.2023 – для періоду 01.01.2023 – 19.05.2023; на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням уже виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
За таких обставин і правових підстав, позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково. 
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних основних та додаткових і одноразових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, шляхом застосування розрахункової величини 1762 грн замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про державний бюджет на 1 січня відповідного календарного року, всупереч пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, а саме: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (за наявності таких виплат у відповідні роки); інших видів грошового забезпечення, розмір яких залежить від посадового окладу та/або окладу за військовим званням, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: на 01.01.2022 – для періоду 27.02.2022 – 31.12.2022; на 01.01.2023 – для періоду 01.01.2023 – 19.05.2023; на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 різницю між сумами грошового забезпечення та пов`язаних із ним виплат, фактично виплаченими за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, та сумами, що підлягають виплаті за результатами перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 включно, а саме: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (за наявності таких виплат у відповідні роки); інших видів грошового забезпечення, розмір яких залежить від посадового окладу та/або окладу за військовим званням, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: на 01.01.2022 – для періоду 27.02.2022 – 31.12.2022; на 01.01.2023 – для періоду 01.01.2023 – 19.05.2023; на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням уже виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений