ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/221/26 Справа № 199/8099/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - КОРНЄЄВА В. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 січня 2026 року м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бровко О.О., який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 23 жовтня 2025 року, відносно:
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - 
за участю:
адвоката — Кулика І.Я., 
представник потерпілого — адвоката — Бровка О.О.,
потерпілої - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду. м. Дніпра від 23 жовтня 2025 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу, 13.05.2025 року в 10-30год. в м.Дніпро, Донецьке шосе біля електроопори 324 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Фольцваген днз НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не переконався в безпеці та створив своїм маневром аварійну ситуацію водію ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Фольцваген днз НОМЕР_2 , яка вимушена була різко змінити швидкість та напрямок руху для забезпечення безпеки,в результаті здійснила наїзд на електроопору 324, в результаті ДТП автомобіль та електроопора отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.10.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою представник потерпілої ОСОБА_1 — адвокат Бровко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати винним ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП. 
Вважає рішення суду передчасним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Вважає, що суд першої інстанції поверхнево оцінив покази свідка, та в цілому адміністративний матеріал.
Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що свідки жодним чином не спростовували факт участі в ДТП ОСОБА_2 . 
В судове засідання апеляційної інстанції особа, відносно якої складено адміністративний протокол ОСОБА_2 не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадів, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
З урахуванням того, що ОСОБА_2 належним чином та завчасно повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлення, у судове засідання не з`явився, його інтереси в судовому засіданні представляє професійний юрист - адвокат Кулик І.Я., а тому з метою своєчасного та належного розгляду справи у розумні строки, у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути подану апеляційну скаргу без його участі. 
Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_1 , її представник — адвокат Бровко О.О. підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього відповідне стягнення.
Захисник Кулик І.Я. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважав постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 23 жовтня 2025 року законною та обґрунтованою. 
Захисник суду додатково пояснив, що під час складання протоколу відносно ОСОБА_2 02.06.2025 року поліцейськими було порушено норми законодавства, оскільки протокол складено не на місці ДТП 13.05.2025 року, а 02.06.2025 року, безпідставно, тобто за відсутності будь-яких доказів щодо наявності вини ОСОБА_2 в цьому ДТП. Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, складання протоколу мала здійснити ВСП ЗСУ, а не УПП в Дніпропетровській області.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, наявні в матеріалах провадження, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП та пояснення водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . 
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №349080 від 02.06.2025, складеного відносно ОСОБА_2 , 13.05.2025 року в 10-30год. в м.Дніпро, Донецьке шосе біля електроопори 324 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Фольцваген днз НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не переконався в безпеці та створив своїм маневром аварійну ситуацію водію ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Фольцваген днз НОМЕР_2 , яка вимушена була різко змінити швидкість та напрямок руху для забезпечення безпеки,в результаті здійснила наїзд на електроопору 324, в результаті ДТП автомобіль та електроопора отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.10.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
Зазначено, що свідки не залучались, до протоколу додаються схема місця ДТП, пояснення водіїв та інші матеріали.
Вказано, що тимчасово документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Протокол підписаний працівником поліції, який його складав (а.с.1).
У схемі місця ДТП від 13.05.2025 відображено місце зіткнення автомобіля Фольцваген днз НОМЕР_2 та електроопори 324, напрямок її руху, розташування трамвайних колій. 
Вказано, що ДТП сталася при денному освітленні, стан покриття проїзної частини сухе; відсутність дорожнього огородження вздовж проїжджої частини, наявність дорожніх знаків, горизонтальної розмітки проїжджої частини, відсутність світлофорних об`єктів. 
Також у схемі місця ДТП відображено пошкодження, які отримав транспортний засіб та електроопора внаслідок ДТП. 
В графі «Вид пригоди» вказано «наїзд на перешкоду».
Кількість учасників ДТП — 1; транспортних засобів— 1.
В графі “Порушення пункту ПДР за ст. 124 КУпАП” вказано: п. 12.1, 12.3 щодо водія ОСОБА_1 . 
Схема місця ДТП підписана працівником поліції, який її складав, а також учасниками події — водієм ОСОБА_1 (а.с.5).
За поясненнями водія ОСОБА_3 від 13.05.2025, в цей день приблизно о 10-30 годині рухався на автомобілі Фольцваген Т4 у м. Дніпрі, по вул. Донецьке шосе у середній лівій смузі, включив поворот для того щоб перестроїтись, почав маневр дивлячись у дзеркало заднього виду нікого не було. Перестроївся та почув вибух, після чого зупинився (а.с 7). 
Аналогічні покази, ОСОБА_2 надав у суді першої інстанції, ОСОБА_2 суду повідомив, що дійсно 13.05.2025 року він керував автомобілем Фольцваген, виконуючи бойове завдання, їхав в м. Дніпро по Донецькому шосе, користуючись навігатором, йому було потрібно повернути вліво і він з середньої смуги руху перестроївся в крайнє ліву смугу, перед цим подивився в дзеркало заднього виду та переконався, що позаду немає автомобілів, і він безперешкодно здійснить цей маневр, автомобіль ОСОБА_1 був далеко. Коли він закінчив маневр перестроювання він невдовзі почув вибух, він з`їхав на ліву обочину для того, щоб дізнатися, що сталося, побачив ДТП, вирішив з`ясувати чи потрібна допомога водію, який потрапив в ДТП. Він має 20 років водійського стажу, є професійним водієм, і на відеореєстратор він не відволікається. Він не казав ОСОБА_1 та поліцейським, що він винен в ДТП. Він вважає, що водійка не впоралася з керуванням через перевищення швидкості, і його вини в цьому немає. Його автомобіль не має будь-яких пошкоджень. 
Потерпіла ОСОБА_1 , пояснила суду, що вона 13.05.2025 року керувала автомобілем Фольцваген днз НОМЕР_2 , і їхала в м.Дніпро по Донецькому шосе в крайній лівій смузі. Без увімкнення показника повороту, несподівано з середньої смуги на її смугу почав перестроюватися автомобіль під керуванням ОСОБА_2 ,і коли між автомобілями була відстань 1 метр вона прийняла рішення взяти різко вліво та виїхавши на обочину зіткнулася з електроопорою 324 та пошкодила автомобіль. ОСОБА_2 зупинився подалі і підійшовши до неї сказав, що це він винен в ДТП. Відеореєстратора в неї немає, вона їхала сама,свідків теж немає. Вона їхала зі швидкістю 60км/год., вважає, що винуватий в ДТП саме ОСОБА_2 , а вона вимушена була виїхати на обочину щоб уникнути зіткнення з ним.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги та пояснень наданих у суді апеляційної інстанції учасниками процесу, судом апеляційної інстанції були викликані свідки працівники поліції, однак на виклик до суду працівники поліції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. 
Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов до висновку про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази.
Відповідно до ст.124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Стаття 124 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР. Тобто елементами об`єктивної сторони даного правопорушення, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні чітко визначених пунктів Правил дорожнього руху, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
За вимогами п. 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
Враховуючи викладене, з огляду на пояснення водіїв ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , схему місця ДТП, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах провадження доказами поза розумним сумнівом не доведено порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.1 Правил дорожнього руху, що призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди.
Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме факту порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а докази, які були надані суду, не є достатніми для визнання останнього винного у вчиненні інкримінованого правопорушення. Наведені обставини згідно п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що було зазначено в оскаржуваній постанові суду та що, у свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги потерпілого.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав наявним доказам належної оцінки та на припущеннях дійшов до висновку про невинуватість ОСОБА_3 є безпідставними.
Всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції було належним чином проаналізовано та надано правової оцінки усім доказам по справі в їх сукупності. У свою чергу представником потерпілої — адвокатом Бровко О.О. в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду, а доводи скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням. 
Апеляційний суд зауважує, що презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про недоведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законним, оскільки ґрунтується на доказах, які були надані та перевірені судом у їх сукупності.
В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду за всіма ключовими доводам сторони захисту, на які апелянт акцентував увагу в апеляційній скарзі, викладені вище.
Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Бровка О.О. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 — адвоката Бровка Олександра Олеговича, - залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 23 жовтня 2025 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя:       О.Ю. Іванченко