П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/5583/25	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,
повний текст судового рішення
складено 22.07.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУПФ в Миколаївській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУПФ Харківській області, відповідач-2) та просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ у Харківській області №143050004035 від 10.03.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів з 07.08.2017 року по 03.08.2022 року;
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ у Харківській області №143050004035 від 10.03.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;
- зобов`язати ГУПФ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 07.08.2017 року по 03.08.2022 року у Комунальному некомерційному підприємстві "Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня" Южноукраїнської міської ради за професією, посадою - молодша медична сестра з догляду за хворими інфекційного відділення стаціонару;
- зобов`язати ГУПФ в Миколаївській області призначити і виплатити з 03.03.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, у відповідності до п.б) ч.1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ у Харківській області №143050004035 від 10.03.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів з 07.08.2017 року по 03.08.2022 року.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ у Харківській області №143050004035 від 10.03.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Зобов`язано ГУПФ в Харківській області повторно розглянути заяву від 03.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2025 позивач звернулася до ГУПФ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
10.03.2025 за принципом екстериторіальності ГУПФ в Харківській області розглянуто заяву від 03.03.2025 та додані до неї документи та прийнято рішення №143050004035 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Підставами такої відмови зазначено відсутність у позивача необхідного пенсійного віку (55 років), а також з відповідачем відмовлено у зарахуванні частини стажу, оскільки до наказу про атестацію 2017 року №109/01-01, не долучено перелік робочих місць, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Також судом було встановлено, що позивачем до заяви від 03.03.2025 року було додано наказ №109/01-01 від 07.08.2017 року "Про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці молодших медичних сестер з догляду за хворими інфекційного відділення, щодо підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №2 та інші компенсації за несприятливі умови праці", додатком до якого є Перелік робочих місць, професій та посад, працівникам яких за результатами атестації підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 07.08.2017 року, а тому відповідач протиправно мотивував відмову відсутністю такої довідки.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно з пунктом б статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону №1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення. Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Оскільки норми вищезазначених законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Таким чином, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 через відсутність у позивача необхідного пенсійного віку (55 років) є протиправною.
Аналогічна правова позиція щодо застосування сформованого у зразковій справі висновку у подібних правовідносинах, викладена також у постановах Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 160/9272/20 та від 14.12.2021 у справі №500/1879/20.
Стосовно не зарахування відповідачем пільгового стажу з 07.08.2017 по 03.08.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУПФ Харківській області відмовлено у зарахуванні такого стажу, оскільки до наказу про атестацію 2017 року №109/01-01, не долучено перелік робочих місць, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Разом з тим, як вірно встановлено судом 1-ї інстанції, позивачем до заяви від 03.03.2025 року було додано наказ №109/01-01 від 07.08.2017 року "Про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці молодших медичних сестер з догляду за хворими інфекційного відділення, щодо підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №2 та інші компенсації за несприятливі умови праці", додатком до якого є Перелік робочих місць, професій та посад, працівникам яких за результатами атестації підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 07.08.2017 року.
З наведеного вбачається, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення ГУПФ в Харківській області від 10.03.2025 №1143050004035 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.,
Також апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що належним та ефективним способом захисту права позивачки є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву, з урахуванням висновків суду.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Г.В. Семенюк   О.І. Шляхтицький