ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/400/26
381/5749/25 
Заочне Рішення
Іменем України

20 січня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
Встановив:
До Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, подана ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 42 093,85 гривень.
Позовна заява подана з використанням системи «Електронний суд».
За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те, що 17.07.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі, первісний кредитор) та ОСОБА_2 , як позичальницею, було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 103385664.
Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальниці кредит у сумі 15 000,00 грн., а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачкою кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідачка кредитні кошти не повернула, проценти не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 103385664 від 17.07.2021 підписаний ОСОБА_2 шляхом використання електронного підпису.
В подальшому, внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги, право вимоги за зазначеним вище договором про споживчий кредитперейшло до позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС».
Згідно тверджень представника позивача, станом на дату подання позову, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 103385664 від 17.07.2021 становить 42 093,85 гривні та включає: заборгованість за тілом кредиту – 10 298,14 гривень,заборгованість за процентами – 31 795,71 гривень.
Зазначені вище суми позивач просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку, а також стягнути понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору, судове засідання призначено на 13 січня 2026 року на 12.00 год.
В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, в прохальній частині позову просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, у випадку неявки відповідачки не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а. с. 11).
З урахуванням того, що судом не визнавалась обов`язковою явка представника позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити судове засідання без його участі.
В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.
З огляду на наведене, відповідачка вважається повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання, її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення за правилами заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відколеним до 20 січня 2026 року до 10 години 10 хвилин. 
Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
Зокрема, судом встановлено, що 17 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 103385664, з додатками (а. с. 38-49).
Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору сума кредиту становить 15 000 гривень, кредит наданий на строк 30 днів.
Згідно пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 5 625 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно пункту 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка становить 5 %.
Також, підпунктом 2.3.1.1. договору визначено умови пролонгації строку кредитування на пільгових умовах, з яких вбачається, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчиняти дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Умови пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах передбачені п. п. 2.3.1.2. договору, де зазначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у зазначений спосіб загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Вказаний договір та додатки підписані позичальницею з використанням електронного підпису.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачці у сумі 15 000 гривень.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано платіжне доручення № 30002790 від 17.07.2021 (а. с. 50).
Відповідачка своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 42 093,85 гривні, що включає заборгованість за тілом кредиту – 10 298,14 гривень, борг за відсотками – 31 795,71 гривень.
Розрахунок заборгованості наведений у відомості про щоденні нарахування і погашення (а. с. 20-21).
Відповідачка обставин щодо укладення договору, погодження його умов та отримання грошових коштів в борг у сумі 15 000 гривень не заперечує.
Доказів повного погашення заборгованості не надала, як не надала і іншого розрахунку суми заборгованості, відмінного від розрахунку позивача.
В подальшому був укладений договір відступлення прав вимоги № 13Т від 12 листопада 2021 року, згідно з якими право вимоги за договором про споживчий кредит № 30002790 від 17.07.2021 перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», позивача у справі (а. с. 22-30).
Факт переходу права вимоги, підтверджується витягом з додатку до договору факторингу № 13Т від 12 листопада 2021 року (а. с. 19).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору відступлення прав вимоги та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором про споживчий кредит № 30002790 від 17.07.2021.
На підставі цього договору до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит від 17 липня 2021 року № 30002790. 
Відповідачка не надала заперечень щодо чинності зазначеного договору та не заперечувала обставин щодо переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора.
З урахування встановлених вище обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми.
Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому,необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. 
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно приписів частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги.
З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах кредитного договору, і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за цим договором.
При цьому, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за тілом кредиту згідно з розрахунком, наданим до позовної заяви.
Суд також вважає, що існують підстави для стягнення заборгованості за процентами в межах визначеного договором строку кредитування, з урахування правил авто пролонгації і 60-денного строку продовження кредитування, визначених пунктом 2.3.1.2 договору. 
Зокрема, згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Отже, за правилами статті 1048 ЦК України проценти можуть бути нахованими виключно в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування нарахування процентів здійснюється у відповідності до приписів частини 2 статті 625 ЦК України, якщо такі вимоги заявлені позивачем.
В контексті наведених правових норм і правових позицій, суд зазначає, що на рівні судової практики існує певна правова невизначеність в частині юридичної природи процентів, які нараховуються в межах строку пролонгації на стандартних (базових) умовах і, відповідно, різняться погляди з приводу того, чи можливо розглядати строк пролонгації на базових умова (авто пролонгацію у випадку продовження користування кредитом), як складову строку кредитування у розумінні статті 1048 ЦК України.
Враховуючи той факт, що відсутня правова позиція ВС з цього питання, а практика судів апеляційної інстанції різниться, суд для забезпечення реалізації принципу правової визначеності, враховує існуючі правові позиції, надаючи перевагу тим, які є найближче наближеними до часу розгляду судом цієї справи.
Як слідує з правових позицій, висловлених в Постановах Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року по справі № 760/33919/24, від 22 жовтня 2025 року по справі № 381/5311/24, від 11 грудня 2025 року по справі № 370/1534/24, Черкаського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року по справі № 712/6965/25, 60-денний строк пролонгації на стандартних умовах розглядається як продовжений строк кредитування, в межах якого проценти нараховуються за правилами статті 1048 ЦК України, однак згідно збільшеного розміру стандартної (базової) процентної ставки, визначеної у відповідності до пункту 1.6 договору. Подібна практика правозастосування випливає із правової позиції, висловленої в Постанові Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року по справі № 376/3388/24.
Схожа за змістом правова позиція викладена і в Постанові Київського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року по справі 760/29349/24, де акцентовано увагу на правомірності нарахування процентів за користування в межах 60-денного періоду авто пролонгації, застосування якої не передбачає необхідності для позичальника вчиняти додаткові дії. 
Суд сприймає зазначені позиції, як найбільш релевантні, з урахування дати прийняття відповідних судових рішень і вважає, що в цьому випадку проценти мають бути нарахованими за правилами статті 1048 ЦК України за строк кредитування, визначений пунктом 1.3 договору та 60-денний строк пролонгації на стандартних умовах, визначений в пункті 2.3.1.2 договору.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає його арифметично правильний та виконаним з урахуванням строку кредитування та розміру процентних ставок, визначених договором та періоду кредитування, визначеного договором (а. с. 20-21).
Отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню становить 42 093,85 гривні, що включає 10 298,14 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 31 795,71 гривень – заборгованість за процентами.
Далі, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідачки та користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору ц сумі 2 422,40 гривні.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, - 
Ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором про споживчий кредит від 17 липня 2021 року № 103385664 у сумі 42 093,85 гривні, що складається з 10 298,14 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 31 795,71 гривень – заборгованість за процентами.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 2 422,40 гривні, як компенсацію витрат позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.