Справа № 130/1997/25
Провадження № 22-ц/801/247/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Справа № 130/1997/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Панасюка О.С., 
розглянув у порядку письмового провадження справу № 130/1997/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2025, ухвалене у складі судді Шепеля К.А. в приміщенні суду в м. Жмеринка, - 
в с т а н о в и в :

7.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулося у суд із позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020 в сумі 24373,76 грн, а також судові витрати за сплату судового збору в сумі 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що 10.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 190622966, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 725HD6TW. Умовами договору передбачено, що товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 30000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (пункт 1.1); кредит надається строком на 70 днів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який надано кредит (пункт 1.2, 1.3). Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти відповідачу розмірі 30000 грн виконав. В подальшому до договору було укладено додаткову угоду від 21.02.2020, якою продовжено строк дії договору на 30 днів, та від 6.03.2020, якою продовжено строк дії договору на 14 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. 
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (та додаткових угод до нього), реєстру вимоги № 95 від 25.08.2020 відступило право вимоги за договором № 190622966 від 10.01.2020 на користь ТОВ «Таліон Плюс», яке відступило відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020 (та додаткових угод до нього), витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 право вимоги за договором № 190622966 від 10.01.2020 на користь ТОВ «Онлайн фінанс», яке також відступило відповідно до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025 право вимоги за договором № 190622966 від 10.01.2020 ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованості за договором № 190622966 від 10.01.2020 в розмірі 24373,76 грн, з яких 19146, 96 грн заборгованість за тілом кредиту; 5226,80 грн заборгованість за відсотками.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020 в розмірі 24373 грн 76 коп, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (вх № 13815/25-вх від 8.12.2025)в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про відмову в позові.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що (1) позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки первісним кредитором видача кредитних коштів не здійснювалась, оригінал кредитного договору позивачем не був наданий, докази підписання договору обома сторонами електронними підписами у справі відсутні; розмір заявленої заборгованості не підтверджується належними доказами; умови договору про нарахування відсотків після спливу строку кредитування є нікчемними відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України; частини четвертої – п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»; (2) ТОВ «Таліон Плюс» по договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не могло набути права вимоги за кредитним договором від 10.01.2020 і передати його далі ТОВ «Онлайн Фінанс» по договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020 права, які не існували і не були конкретно визначеними на момент укладення договору факторингу про перше відступлення, а також відсутні докази фактичної оплати першого відступлення; (3) заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям фактичності, неминучості та необхідності встановленим ЄСПЛ, не є співмірними, розумними та справедливими. 
15.12.2025 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов через підсистему «Електронний Суд» відзив (вх № 14258/25-вх) ТОВ «Юніт Капітал», в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2025 у справі з ціною позову 24373,76 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн)
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Щодо договору № 190622966 від 10.01.2020, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 
10.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 190622966, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 725HD6TW. Умовами договору передбачено, що товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 30000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (пункт 1.1); кредит надається строком на 70 днів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який надано кредит (пункт 1.2, 1.3); нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі 237,90 відсотків річних від суми кредиту за весь час користування, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит (п.1.4) /т. 1 а. с. 31 на звороті – 33/.
У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 10.01.2020 зазначені персональні дані позичальника ОСОБА_2 , дата укладення договору – 10.01.2020, сума кредиту 30000 грн, строк кредиту - 70 днів, номер карти позичальника 5168-74ХХ-ХХХХ-9425 /т.1 а. с. 20/.
У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 зазначений як позичальник, сума кредиту - 30000 грн, строк кредиту - 70 днів, дисконтна процентна ставка 237,9 % річних, базова процентна ставка 237,9 % річних, акцепт оферти позичальником - підписання договору одноразовим ідентифікатором 725HD6TW відбувся 10.01.2020 о 11:10:32 /т.1 а. с. 13/.
З алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим /а. с. 11-12/.
Відповідно до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 на його картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти у сумі 30000 грн 10.01.2020 /т.1 а. с. 92/.
На аркуші справи 10 тома першого знаходиться платіжне доручення від 10.01.2020, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало (банк платника АТ КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_1 згідно договору № 190622966 від 10.01.2020 кошти в сумі 30000 грн.
Відповідно до додаткової угоди від 21.02.2020 про зміну умов договору № 190622966 від 10.01.2020, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на 30 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором /т.1 а. с. 34/.
6.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про зміну умов договору № 190622966 від 10.01.2020 про наступне: сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на 14 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором /т.1 а. с. 34 на звороті/. 
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020, складеного первісним кредитором, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 24373,76 грн, з яких 19146, 96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5226,80 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до розрахунку ОСОБА_1 частково здійснювалося погашення заборгованості, а саме: 24.01.2020 на суму 7732,80 грн, 5.02.2020 на суму 7800 грн, 21.02.2020 на суму 1991,36 грн, 6.03.2020 на суму 1917,98 грн та 10.04.2020 на суму 0,52 коп, а всього в розмірі 19142,66 грн /т.1 а. с. 43-44/.
Щодо відступлення права вимоги за договором № 190622966 від 10.01.2020.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 8.2 договору строк цього договору закінчується 28.11.2019, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором /т. 1 а.с. 71-76/; 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою пункт 8.2 договору викладено в новій редакції, за яким строк дії цього договору закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором /т. 1 а.с. 76 на звороті/; 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 цього договору та закінчується 31.12.2021, але в будь-якому випадку до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором /т. 1 а.с. 78-82/; 31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 27, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2022 /т. 1 а. с. 83/; 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2023 /т. 1 а. с. 83 на звороті/; 31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 32, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024 /т. 1 а. с. 84/.
25.08.2020ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 підписали реєстр прав вимоги № 95, в якому під № 564 значиться ОСОБА_1 , за яким рахується заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020 на загальну суму 24373,76 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5226,80 грн, по відсоткам 19146,80 грн, що підтверджується витягом із вказаного реєстру /т. 1 а. с. 69-70/.
5.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до пункту 8.2 якого строк дії цього договору закінчується 4.08.2021 /т. 1 а. с. 62-66/; 3.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, згідно з якою сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно /т. 1 а. с. 66 на звороті/; 30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, згідно з якою сторони домовилися продовжити строк дії договору до 30.12.2024 включно /т. 1 а. с. 67/.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020 в даному реєстрі під № 7270 знаходиться ОСОБА_1 , за яким значиться заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020 на загальну суму 24373,76 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5526,80 грн, по відсоткам 19146,96 грн, що підтверджується витягом із вказаного реєстру /т. 1 а. с. 60-61/.
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020, складеного ТОВ «Таліон Плюс», загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 24373,76 грн, з яких 19146, 96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5226,80 грн заборгованість за відсотками /т. 1 а. с. 42/. 
4.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором /т. 1 а. с. 54-58/.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 4.06.2025 в даному реєстрі під № 4435 знаходиться ОСОБА_1 , за яким значиться заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020 на загальну суму 24373,76 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5226,80 грн, по відсоткам 19146,96 грн /т. 1 а. с. 52-53/.
Відповідно до наданої суду інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 19.08.2025, на ім`я відповідача випускалась платіжна картка № НОМЕР_2 , на яку 10.01.2020 було здійснено зарахування коштів у сумі 30000 грн /т. 2 а. с. 24-25/. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. 
Щодо доведеності укладення договору № 190622966 від 10.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як установлено судом першої інстанції, 10.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 190622966, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 725HD6TW /т.1 а. с. 31 на звороті – 33/.
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Крім цього, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість за договором. 
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
У постанові ВС від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 зазначено, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційнотелекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема — одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового.
Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору.
Відповідачем не надано доказів, що у цій справі кредитний договір був укладений з порушенням вимог законодавства.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору № 190622966 від 10.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Доводи апеляційної скарги про те, що первісним кредитором видача кредитних коштів не здійснювалась, оригінал кредитного договору позивачем не був наданий, докази підписання договору обома сторонами електронними підписами у справі відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 зазначено, що «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 916/3027/21 зроблено висновок, що «подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
Сумніваючись у достовірності копії, суди мають керуватись тим, що сумніви мають бути обґрунтованими та об`єктивними, та не можуть бути усунені іншими допустимими доказами у справі.
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідачем не наведено достатнього обґрунтування в чому саме полягають обґрунтовані сумніви відповідача наданим позивачем доказам, а також ту обставину, що ці сумніви не можуть бути усунені.
Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова ВС від 28.04.2021 по справі № 234/7160/20).
Щодо відступлення права вимоги за договором № 190622966 від 10.01.2020, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що ТОВ «Юніт Капітал» доведено набуття права вимоги за договором № 190622966 від 10.01.2020 до відповідача, що підтверджується копією : 
- договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» /т.1 а. с. 71-76/; додаткової угоди № 19 від 28.11.2019 /т.1 а. с. 76 на звороті/; додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 /т.1 а. с. 77-82/; додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 /т.1 а. с. 83/; додаткової угоди № 31 від 31.12.2022 /т.1 а. с. 83 на звороті/; додаткової угоди № 32 від 31.12.2023, які укладені між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» /т.1 а. с. 84/; реєстру прав вимоги № 95 від 25.08.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 підписаного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» /т.1 а. с. 69-70/; акта звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 95 від 25.08.2020 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 /т.1 а. с. 68/; протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 95 від 25.08.2020 /т. 1 а. с. 68 на звороті/; 
- договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» /а. с. 62-66/; додаткової угоди № 2 від 3.08.2021 /т. 1 а. с. 66 на звороті/; додаткової угоди № 3 від 30.12.2022, які укладені між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» /т. 1 а. с. 67/; витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020 /т.1 а. с. 60-61/; протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 /т.1 а. с. 59/; платіжної інструкції від 31.08.2023 № 4586 про здійснення оплати за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 та договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020 /т. 1 а. с. 59 на звороті/;
- договору факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» /т.1 а. с. 54-58/; актом прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 04/06/25-ю ВІД 4.06.2025 /т. 1 а. с. 49/; витягу з реєстру прав вимоги від 4.06.2025 /т.1 а. с. 52-53/; платіжної інструкції від 25.06.2025 № 483, від 10.06.2025 № 467, № 468, від 11.06.2025 № 469, № 470, від 19.06.2025 № 478, № 479 про здійснення часткової оплати за відступлення прав вимог /т. 1 а. с. 45-48/.
Доказів того, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», договір факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс», договір факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025, укладений між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» визнані недійсними суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «Юніт Капітал» набуло статус нового кредитора за договором № 190622966 від 10.01.2020.
У постанові ВС від 7.01.2026 у справі № 727/2790/25 зазначено, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. 
Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні докази фактичної оплати за перше відступлення прав вимоги апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до п.4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора у день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Реєстр прав вимог № 95 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 підписано 25.08.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» /т.1 а. с. 69-70/. У акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 95 від 25.08.2020 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що сторони станом на 31.12.2020 фактором (ТОВ «Таліон Плюс») здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 95 від 25.08.2020 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 /т.1 а. с. 68/.

Щодо розміру заборгованості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19) зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аргументи апеляційної скарги про те, що розмір заявленої заборгованості не підтверджується належними доказами; умови договору про нарахування відсотків після спливу строку кредитування є нікчемними відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України; частини четвертої – п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів вважає безпідставними. 
Умовами договору № 190622966 від 10.01.2020 передбачено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати позичальникові ОСОБА_1 кредит на суму 30000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (пункт 1.1); кредит надається строком на 70 днів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який надано кредит (пункт 1,.2, 1.3); нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі 237,90 відсотків річних від суми кредиту за весь час користування, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит (п.1.4) /т. 1 а. с. 31 на звороті – 33/.
Відповідно до додаткової угоди від 21.02.2020 про зміну умов договору № 190622966 від 10.01.2020, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на 30 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором /т.1 а. с. 34/.
6.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про зміну умов договору № 190622966 від 10.01.2020 про наступне: сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на 14 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором /т.1 а. с. 34 на звороті/. 
Отже, відповідно до наведеного вище погоджений між сторонами строк кредитування становив 114 днів (70 + 30 + 14 = 114 днів), розрахунок процентів (30000 х 237,90 : 366 = 195 (це розмір щоденних нарахованих процентів також відображено у розрахунку заборгованості) х 114 = 22230 грн). 
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020, складеного ТОВ «Таліон Плюс», загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 25.08.2020 складає 24373,76 грн, з яких 19146,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5226,80 грн заборгованість за відсотками /т. 1 а. с. 42/. 
Згідно із розрахунком заборгованості (період з 10.01.2020 по 16.04.2020) за кредитним договором № 190622966 від 10.01.2020, складеного первісним кредитором, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 24373,76 грн, з яких 19146,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5226,80 грн заборгованість за відсотками /т. 1 а. с. 43-44/. Крім того, відповідно до розрахунку ОСОБА_1 частково здійснювалося погашення заборгованості, а саме: 24.01.2020 на суму 7732,80 грн, 5.02.2020 на суму 7800 грн, 21.02.2020 на суму 1991,36 грн, 6.03.2020 на суму 1917,98 грн та 10.04.2020 на суму 0,52 коп, а всього в розмірі 19142,66 грн.
З огляду на зазначене, кількість днів за які нараховано кредитором відсотки відповідачу становить 98 днів (період з 10.01.2020 по 16.04.2020), тобто проценти нараховано відповідачу в межах строку кредитування, який був погоджений між сторонами. 
У постанові Верховного Суду від 6.05.2020 у справі № 372/223/17 міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем розміру заборгованості 24373,76 грн, з яких 19146, 96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5226,80 грн заборгованість за відсотками, оскільки факт надання кредиту відповідачу підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 на його картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти у сумі 30000 грн 10.01.2020 /т.1 а. с. 92/, платіжним дорученням від 10.01.2020 /т. 1 а. с. 10/, інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 19.08.2025, відповідно до якої на ім`я відповідача випускалась платіжна картка № НОМЕР_2 , на яку 10.01.2020 було здійснено зарахування коштів у сумі 30000 грн /т.2 а. с. 24-25/, крім цього відповідач здійснював частково погашення заборгованості в розмірі 19142,66 грн /т. 1 а. с. 43/. 
У постанові ВС від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Розмір заборгованості по тілу кредиту та процентам відповідачем не спростовано, власного розрахунку не надано.
Щодо витрат на правничу допомогу, понесену позивачем в суді першої інстанції.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).
У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що при розгляді справи ТОВ «Юніт Капітал» надавалась правнича допомога Адвокатським бюро «Тараненко і партнери». На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Тараненком А.І. подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 5.06.2025, копію додаткової угоди до нього № 25770551813 від 5.06.2025 /т. 1 а. с. 38/, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на суму 7000 грн /т. 1 а. с. 37/; копію свідоцтво адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю /т. 1 а.с. 36/; копію довіреності представництва ТОВ «Юніт Капітал» /т. 1 а. с. 35/.
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06. 2025, згідно з яким Адвокатське бюро надало ТОВ «Юніт Капітал» послуги: всього ОСОБА_3 витрачено 6 год. на: складання позовної заяви 2 год (5000 грн); вивчення матеріалів справи 2 год (1000 грн); підготовка запиту щодо отримання інформації 1 год (500 грн); підготовка та подача клопотання про витребування інформації - 1 год (500 грн).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення розміру відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, понесену позивачем в суді першої інстанції, до 5000 грн враховуючи, подане відповідачем клопотання про зменшення зазначених витрат, складність справи, предмет спору, ціну позову, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів з огляду на наведені в апеляційній скарзі аргументи не вбачає. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2025 у даній справі залишити без змін. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук 

О. С. Панасюк