СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків Справа № 905/221/23 (905/594/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,
за участю учасників справи:
від позивача (апелянта): Труфанова О.С., довіреність від 10.08.2023;
від відповідача: ліквідатор – арбітражний керуючий Слостін А.Г.;
від 3-ї особи: не з`явилися;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (вх. №2495 Д/2)
на рішення Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 (повний текст від 03.11.2025) у справі № 905/221/23 (905/594/25) (суддя Левшина Г.В.),
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Клайпед Груп", м.Слов`янськ Донецької області, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача учасника ТОВ "Клайпед Груп" - ОСОБА_1 ,
про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги
у межах справи №905/221/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Клайпед Груп", м. Слов`янськ Донецької області, 

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Донецької області на стадії ліквідаційної процедури перебуває справа №905/221/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Клайпед Груп" (далі – ТОВ "Клайпед Груп"), відкрита ухвалою суду від 30.05.2023 за заявою кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі – АТ КБ "ПриватБанк") відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
У червні 2025 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Господарського суду Донецької області в межах справи про банкрутство з позовом до ТОВ "Клайпед Груп" про визнання відсутнім (припиненим) у відповідача права вимоги на суму 4503150,40грн щодо повернення АТ КБ "ПриватБанк" сплачених лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу № 4К16052ЛИ від 01.07.2016.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заяви ТОВ "Клайпед Груп" про залiк зустрiчних однорiдних вимог №01/04/23 від 06.04.2023 взаємні зобов`язання сторін за договором фінансового лізингу є припиненими, що свідчить про відсутність у відповідача права вимоги щодо повернення Банком суми лізингових платежів у розмірі 4503150,40грн, однак відповідачем така обставина не визнається.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 у справі №905/221/23(905/594/25) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив із наявності преюдиційних обставин, встановлених судами в інших справах, за участю тих самих сторін. Суд встановив, що питання припинення зобов`язань сторін за договором фінансового лізингу шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до вищенаведеної заяви вже було предметом дослідження в межах справи №905/357/19, і зазначеному питанню вже було надано відповідну оцінку Східним апеляційним господарським судом у постанові від 27.09.2023. Зокрема, у цій справі апеляційний суд дійшов висновку про те, що зарахування зустрічних вимог за заявою відповідача не відбулося, оскільки такі вимоги не носять безспірного характеру (вимоги ТОВ "Клайпед Груп" до АТ КБ "ПриватБанк" про повернення лізингових платежів були предметом спору у справі № 905/221/23(905/917/23). Аналогічної позиції щодо відсутності заліку вимог дотримувався суд і при розгляді позовних вимог ТОВ "Клайпед Груп" до АТ КБ "ПриватБанк" про повернення лізингових платежів у межах справ №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23 (905/126/25), з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, залишаючи судові рішення про задоволення позову без змін.
Надавши правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, а також взявши до уваги, що у судовому порядку вже було вирішено питання правомірності стягнення з Банку лізингових платежів, сплачених ТОВ "Клайпед Груп" в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу у загальній сумі 4503150,40грн (у справах № 905/221/23 (905/917/23) та № 905/221/23 (905/126/25), суд першої інстанції відзначив, що АТ КБ "ПриватБанк" мало захищати свій інтерес саме під час розгляду цих судових справ, а не ініціювати окрему судову справу про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в межах цієї справи позивач не довів наявності між сторонами окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності. Натомість, за висновками суду, у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в інших справах №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23(905/126/25), що є неприпустимим.
Не погодившись із вищевказаним рішенням позивач - АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 у справі № 905/221/23 (905/594/25) та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк посилається на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, внаслідок допущеного судом порушення норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного:
- відповідач вчинив односторонній правочин, а саме заяву про залік зустрічних однорідних вимог № 01/04/23 від 06.04.2023, в якій визначив, що на дату складання цієї заяви взаємні зобов`язання за договором фінансового лізингу на суму 4503150,40грн є припиненими;
- у відповідності до правових висновків Верховного суду України, викладених у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення;
- таким чином, на переконання апелянта, заява про залік зустрічних вимог, вчинена відповідачем, є одностороннім правочином, на підставі якого припинилися зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" зі сплати заборгованості з повернення сплачених відповідачем лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу в сумі 4503150,40грн;
- заява відповідача про залік зустрічних однорідних вимог недійсною в судовому порядку не визнавалася, тому в силу вимог ст. 204 Цивільного кодексу України її правомірність презюмується;
- оскільки жодною стороною не ініціювалось оспорювання одностороннього правочину ТОВ "Клайпед Груп" щодо зарахування зустрічних вимог, відтак він є дійсним;
- однак, господарський суд першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, не надав повну оцінку наявним у справі доказам, не дослідив обставини справи належним чином, проігнорував обов`язкові висновки Верховного Суду, натомість взяв за підставу винесення рішення не встановлені факти, які не потребують доказування, а оцінку суду питанню того, чи відбулося припинення зобов`язання сторін.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 у справі №905/221/23 (905/594/25); встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі № 905/221/23 (905/594/25) на 14.01.2026 о 11:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.
12.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ліквідатора ТОВ "Клайпед Груп" та учасника ТОВ "Клайпед Груп" - Малухи Л.В. надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому відповідач та третя особа заперечують проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Обґрунтовуючи свої заперечення, зазначені учасники справи посилаються на наступне:
- позивач обрав неналежний спосіб захисту прав та мав себе захищати (наводити відповідні доводи) у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову, зокрема з тих підстав, що у кредитора відсутнє (припинено) право вимоги; однак, у даному випадку зобов`язання Банку щодо повернення лізингових платежів вже є доведеним у межах окремого позовного провадження та підтвердженими судовими рішеннями, що набрали законної сили; зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.02.2025 у справі №905/221/23 (905/917/23) зроблено висновки про неналежність заліку зустрічних однорідних вимог та не було враховано даного факту, як підстави для припинення зобов`язання;
- у даному випадку залік зустрічних однорідних вимог не відбувся, адже вимоги вказані у ній є спірними, а отже наведене не відповідає основному правилу для заліку зустрічних однорідних вимог, а саме безспірності; наведені обставини також вже були встановлені у судових рішеннях, зокрема, за заявою позивача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (апеляційним судом у справі № 905/357/19), а також Верховним Судом у справі № 905/221/23 (905/917/23) за позовом про стягнення з Банку частини лізингових платежів; у свою чергу, при прийнятті оскаржуваного рішення у цій справі суд першої інстанції не міг не враховувати зазначені обставини та висновки судів; 
- до того ж, Банк ніколи не визнавав та не проводив такий залік, оскільки на підставі такої заборгованості ініційовано відкриття провадження у справі №905/221/23 про банкрутство ТОВ "Клайпед Груп" та заявлено усю суму грошових вимог відповідно до рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2019 по справі №905/357/19; при цьому, на даний час проведення заліку є неможливим, адже на даний момент відкрито справу про банкрутство і проведення заліку буде порушувати майнові інтереси інших кредиторів по справі;
- судові рішення у справах про стягнення сплачених лізингових платежів були переглянуті у суді касаційної, і за наслідком такого перегляду Верховним Судом прийнято постанови від 04.02.2025 у справі № 905/221/23 (905/917/23) та від 18.11.2025 у справі № 905/221/23 (905/126/25), в яких спірний залік зустрічних вимог не визнано проведеним та правомірним.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 задоволено заяву арбітражного керуючого Слостіна А.Г. про участь у судових засіданнях по справі №905/221/23(905/594/25) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 задоволено заяву представника ТОВ "Клайпед Груп" адвоката Лапіна К.А. та представниці АТ КБ "ПриватБанк" адвоката Труфанової О.С. про участь у судових засіданнях по справі №905/221/23(905/594/25) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 14.01.2026 приймали участь в режимі відеоконференції представниця позивача (апелянта) та ліквідатор відповідача – арбітражний керуючий Слостін А.Г.
Представниця позивача (апелянта) підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Ліквідатор відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Уповноважені представники третьої особи у судове засідання 14.01.2026 не з`явилися; про дату, час та місце проведення судового засідання всі сторони повідомлені у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників третьої особи справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутньої у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2016 між АТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Клайпед Груп" укладено договір фінансового лізингу №4К16052ЛИ, за умовами якого Банк передав Лізингоодержувачу майно, а Лізингоодержувач прийняв від Банку майно в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежіву власність, у визначені цим договором строки та на умовах фінансового лізингу.
01.07.2016 на виконання договору сторонами підписано акт №1 прийому-передачі майна, відповідно до якого Банк передав, а Лізингоодержувач прийняв у платне володіння та користування перелічені в акті об`єкти нерухомого майна (об`єкт лізингу).
ТОВ "Клайпед Груп" сплатило на користь Банку лізингові платежі за договором №4К16052ЛИ від 01.07.2016 у загальному розмірі 4503150,40грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 25.07.2016 та 25.08.2016, а також банківською випискою по рахунку № НОМЕР_1 .
31.05.2017 у зв`язку з простроченням ТОВ "Клайпед Груп" сплати лізингових платежів більше ніж на 30 днів, а також порушенням строків сплати відсоткової винагороди, Банк направив повідомлення №Э.Upr 1/3-67104 про розірвання договору фінансового лізингу з 15.06.2017 з вимогою сплатити наявну заборгованість та передати майно по акту прийому-передачі на підставі пунктів 8.2, 8.23, 8.3 договору.
15.06.2017 сторони підписали акт прийому-передачі майна, відповідно до якого Лізингоодержувач передав (повернув), а Банк прийняв майно (предмет лізингу).
Враховуючи невиконання лізингоодержувачем обов`язку зі своєчасної сплати відсоткової винагороди за користування майном за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016, Банк звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ТОВ "Клайпед Груп" заборгованості у сумі 20614458,74грн, який (позов) був повністю задоволений рішенням Господарського суду Донецької області від 12.09.2019 у справі №905/357/19.
25.11.2019 на виконання зазначеного рішення судом видано відповідний наказ.
У зв`язку з невиконанням ТОВ "Клайпед Груп" грошових зобов`язань за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016, що підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області від 12.09.2019 у справі №905/357/19, АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Клайпед Груп".
30.05.2023 ухвалою Господарського суду Донецької області відкрито провадження у справі №905/221/23 про банкрутство ТОВ "Клайпед Груп".
Постановою Господарського суду Донецької області від 22.04.2024 боржника ТОВ "Клайпед Груп" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Слостіна А.Г.
13.03.2023 ТОВ "Клайпед Груп" листом №01/03/23 надіслало Банку вимогу про повернення лізингових платежів, сплачених в якості попередньої оплати за неотримане ТОВ "Клайпед Груп" у майбутньому майно (об`єкта лізингу) в сумі 4503150,40грн. Обґрунтовуючи свої вимоги Товариство посилалося на ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України та зазначало, що договір фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 не містить положень щодо строків повернення лізингових платежів (у випадку його розірвання і повернення об`єкту лізингу).
18.04.2023 ТОВ "Клайпед Груп", керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, надіслало АТ КБ "Приватбанк" заяву №01/04/23 від 06.04.2023 про залік зустрічних однорідних вимог на суму 4503150,40грн, що виникли у Банка на підставі вимоги ТОВ "Клайпед Груп" від 13.03.2023 вих. №01/03/23 за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016, а у ТОВ "Клайпед Груп" перед Банком на підставі цього ж договору згідно з рішенням Господарського суду Донецької області від 12.09.2019 у справі № 905/357/19.
За заявою ТОВ "Клайпед Груп" ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.07.2023 у справі № 905/357/19 судовий наказ від 25.11.2019 було визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ТОВ "Клайпед Груп" на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном у сумі 4503150,40грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2024 ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.07.2023 у справі №905/357/19 скасовано; у задоволені заяви ТОВ "Клайпед Груп" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не свідчать про наявність обставин припинення зобов`язань сторін за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.
У подальшому, ТОВ "Клайпед Груп" звернулося до Господарського суду Донецької області в межах справи про банкрутство №905/221/23 з позовами про стягнення з АТ КБ "Приватбанк" суми лізингових платежів, сплачених в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.09.2024 у справі №905/221/23(905/917/23), залишеним без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 та Верховного Суду від 04.02.2025, позов задоволено та стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Клайпед Груп" лізингові платежі, сплачені в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016р. у сумі 1400000,00грн.
Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області від 02.07.2025р. у справі №905/221/23(905/126/25), залишеним без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 08.08.2025 та Верховного Суду від 18.11.2025, позов задоволено та стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Клайпед Груп" лізингові платежі, сплачені в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 у сумі 3103150,40грн.
Судові рішення у справах №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23(905/126/25) мотивовані посиланням на встановлені фактичні обставини розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єкта лізингу лізингодавцю - АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим судами було зроблено висновок про те, що у ТОВ "Клайпед Груп" на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право на повернення сплачених ним лізингових платежів у рахунок вартості об`єкта лізингу. 
Отже, вищенаведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, було стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ТОВ "Клайпед Груп" лізингові платежі, сплачені в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 у загальній сумі 4503150,40грн.
Звертаючись до господарського суду з позовом у цій справі, позивач зазначає, що заява відповідача про залік зустрічних вимог №01/04/23 від 06.04.2023 є одностороннім правочином, на підставі якого припинилися зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" зі сплати заборгованості з повернення сплачених відповідачем лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу в сумі 4503150,40грн.
Зі змісту заяви ТОВ "Клайпед Груп" вих. №01/04/23 вiд 06.04.2023 про залiк зустрiчних однорiдних вимог, судом встановлено, що на підставі цього документу припиняються наступні зустрічні грошові зобов`язання ТОВ "Клайпед Груп" та АТ КБ "ПриватБанк" за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016р.:
1) грошовi зобов`язання ТОВ "Клайпед Груп" перед АТ КБ "ПриватБанк" у розмiрi 4503150,40грн по сплатi заборгованостi за відсотковою винагородою за користування майном;
2) грошовi зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" перед ТОВ "Клайпед Груп" на суму 4503150,40грн по сплатi заборгованостi за повернення сплачених лiзингових платежiв, як сплату частини вартості об`єкту лізингу.
Позивач наполягає на тому, що в силу ст. 204 Цивільного кодексу Україну заява про зарахування зустрічних вимог №01/04/23 вiд 06.04.2023, як односторонній правочин, вчинений ТОВ "Клайпед Груп", є дійсним, його недійсність прямо не встановлена законом й цей правочин не визнаний судом недійсним.
Отже, на думку позивача, 06.04.2023 було припинено зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" щодо повернення ТОВ "Клайпед Груп" сплачених 4503150,40грн лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016.
На переконання позивача, у зв`язку з припиненням 06.04.2023 зобов`язань АТ КБ "ПриватБанк" зі сплати заборгованості з повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу також є відсутнім (припиненим) право вимоги відповідача до Банку в розмірі 4503150,40грн щодо повернення сплачених відповідачем лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016.
Проте, оскільки у спірних правовідносинах відповідачем ТОВ "Клайпед Груп" не визнається правомірність, дійсність та правові наслідки вчиненого ним одностороннього правочину - заяви про залік зустрічних однорідних вимог №01/04/23 від 06.04.2023, наведені обставини стали підставою звернення позивача із даним позовом до суду.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення від 03.11.2025 у справі №905/221/23(905/594/25), яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні в повному обсязі, мотивуючи свої висновки: 1) судовими рішеннями, що набрали законної сили, було встановлено обставини відсутності припинення зустрічних зобов`язань між сторонами за заявою про залік зустрічних вимог від 06.04.2023; 2) позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки мав доводити обставини заліку зустрічних вимог під час розгляду спорів про стягнення лізингових платежів, сплачених відповідачем в рахунок сплати вартості, а не ініціювати окрему судову справу.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного. 
За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).
Одним зі способів захисту, який передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. 
Способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.
Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.
Наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц). У цій справі Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості (пункт 66)».
В іншій справі Велика Палата Верховного Суду підтвердила цей висновок, зауваживши, що у разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту (пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №910/14224/20).
У постанові від 21.08.2018 у справі №910/14144/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами» (пункт 41)".
Тобто, як зазначив суд касаційної інстанції, обраний позивачем спосіб захисту інтересу у правовій визначеності шляхом звернення до суду з позовом про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, може бути належним лише у випадку, коли невизначеність триває, зокрема, коли кредитор не ініціював вирішення спору про стягнення сум, забезпечених гарантією.
З урахуванням наведене них висновків Верховного Суду, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що станом на момент подання цього позову вже існували судові рішення, що набрали законної сили, а саме:
- постанова Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 у справі №905/357/19, якою відмовлено ТОВ "Клайпед Груп" у задоволені заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, з підстав відсутності обставин припинення зобов`язань за договором фінансового лізингу відповідно до заяви про залік зустрічних вимог №01/04/23 вiд 06.04.2023;
- рішення Господарського суду Донецької області від 09.09.2024, залишене без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 та Верховного Суду від 04.02.2025, яким стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Клайпед Груп" лізингові платежі, сплачені в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 у сумі 1400000,00грн;
- крім того, після подання позову у цій справі Господарським судом Донецької області ухвалено рішення від 02.07.2025 у справі №905/221/23(905/126/25), залишене без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 08.08.2025 та Верховного Суду від 18.11.2025, яким стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Клайпед Груп" лізингові платежі, сплачені в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 у сумі 3103150,40грн.
Отже, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у цій справі були розглянуті справи № 905/221/23 (905/917/23) та №905/221/23(905/126/25) про стягнення з Банку лізингових платежів у загальній сумі 4503150,40грн, які були сплачені ТОВ "Клайпед Груп" в рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за договором, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що АТ КБ "Приватбанк" повинно було захищати свої права та інтереси саме в таких провадженнях, заперечуючи проти позовів та доводячи відсутність боргу, у тому числі з підстав проведення між сторонами заліку зустрічних однорідних вимог.
Відтак, звернення до суду з окремим позовом про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги, яке виникло у ТОВ "Клайпед Груп" та підтверджено судовими рішеннями, що набрали законної сили, у даному випадку не є належним способом захисту права та інтересу АТ КБ "Приватбанк".
У судовому засіданні апеляційної інстанції представниця Банку зазначила про належність та ефективність обраного способу захисту та вказала, що дійсною метою поданого позову є подальша можливість перегляду судових рішень у справах №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23(905/126/25) за нововиявленими обставинами.
Водночас, колегія суддів наголошує на необхідності забезпечення принципу res judicata, який є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.
Принцип res judicata передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (постанова Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №904/5121/19).
Крім того, цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (постанова Об`єднаної палати КГС ВС від 18.08.2023 у справі №927/211/22).
Колегія суддів враховує, що суд не може визнати відсутнім (припиненим) право вимоги, яке вже підтверджено та виникло на підставі судових рішень, що набрали законної сили, оскільки це порушує принцип остаточності та обов`язковості судового рішення (res judicata). 
У даному випадку право вимоги ТОВ "Клайпед Груп", яке Банк просить визнати відсутнім (припиненим) в межах розгляду цієї справи, виникло та підтверджено судовими рішеннями, що набрали законної сили, а тому таке право не може бути скасовано судовим рішенням у іншій справі. 
Тому, апеляційний господарський суд звертає увагу позивача на необхідності забезпечення принципу res judicata, який є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, та безпідставності подання цього позову до суду з однією лише метою, щоб домогтися перегляду інших судових рішень, що набрали законної сили.
Щодо суті позовних вимог Банк колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що у всіх наведених вище справах №905/357/19, №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23(905/126/25) суди дійшли висновку, що зарахування зустрічних вимог за заявою №01/04/23 вiд 06.04.2023 не відбулося, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що такі вимоги не носять безспірного характеру (вимоги ТОВ "Клайпед Груп" до АТ КБ "ПриватБанк" про повернення лізингових платежів були предметом спору у справі №905/221/23 (905/917/23)).
Згідно приписів ч. 4 ст. 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню (постанова Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №649/1393/19).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду (постанова Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №438/723/17).
Разом з цим, у ч. 7 ст. 75 ГПК передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, а у ч.4 ст. 236 ГПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (п.66 постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №910/406/21).
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що вищенаведене питання щодо припинення зобов`язань сторін за договором фінансового лізингу шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за вищенаведеною заявою №01/04/23 вiд 06.04.2023 було предметом дослідження у межах справи №905/357/19 на стадії виконання рішення суду за заявою ТОВ "Клайпед Груп" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
ТОВ "Клайпед Груп" в обґрунтування поданої ним заяви про визнання наказу Господарського суду Донецької області № 905/357/19 від 25.11.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 4503150,40грн, зазначало про відсутність в нього обов`язку щодо виконання цього виконавчого документу у зв`язку з припиненням такого обов`язку, з огляду на вчинення ТОВ "Клайпед Груп" на підставі ст. 601 ЦК України одностороннього правочину, а саме, заліку зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "ПриватБанк" лізингових платежів, як сплати частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4К16052ЛИ від 01.07.2016 на суму 4503150,40грн.
Як вже зазначалося, постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 скасовано ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.07.2023 та відмовлено у задоволені заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Апеляційний господарський суд, дійшовши висновку про відсутність підстав для визнання виданого у справі №905/357/19 наказу на суму 4503150,40грн таким, що не підлягає виконанню, зазначив, що:
1) стягнена за рішенням Господарського суду Донецької області 12.09.2019 у справі №905/357/19 з ТОВ "Клайпед Груп" на користь Банку за договором заборгованість в сумі 19876276,55грн, між тим не включала вже сплачену ТОВ "Клайпед Груп" за договором 4503150,40грн вартість об`єкта лізингу (повернення якої просив ТОВ "Клайпед Груп");
2) зобов`язання по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкта лізингу, на яке посилається заявник, не є безспірним, обставини наявності заборгованості позивача (у цій справі Банк) перед відповідачем (ТОВ "Клайпед Груп") та її розмір підлягають встановленню та доказуванню у визначеному законодавством порядку, а відтак, умови застосування зустрічних однорідних вимог відсутні, оскільки вимога щодо заборгованості може бути об`єктом зарахування за ст. 601 ЦК України лише у випадку її визначеності, доведеності та безспірності.
Отже, апеляційний суд у справі №905/357/19 надав оцінку та зробив висновки стосовно правочину в заяві ТОВ "Клайпед Груп" №01/04/23 вiд 06.04.2023 про залiк зустрiчних однорiдних вимог.
Дійшовши висновку про відсутність підстав для визнання виданого у такій справі наказу таким, що не підлягає виконанню, апеляційний господарський суд встановив, що зобов`язання по сплаті заборгованості з повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу, про яке заявляло у позові ТОВ "Клайпед Груп", не є безспірним, а відтак, умови застосування зустрічних однорідних вимог відсутні, тому обов`язок відповідача в частині оплати позивачу 4503150,40грн не припинився.
Такої ж позиції дотримувалися суди при розгляді позовних вимог ТОВ "Клайпед Груп" у межах справ №905/221/23 (905/917/23) та №905/221/23(905/126/25) про повернення лізингових платежів на суму 4503150,40грн.
Отже, суд апеляційної інстанцій у справі №905/357/19, між тими ж сторонами, встановив, що зобов`язання Банку щодо оплати ТОВ "Клайпед Груп" грошових коштів вказаних у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог №01/04/23 вiд 06.04.2023 не є припиненими внаслідок подання такої заяви, і такі обставини є преюдиційними та не підлягають доказуванню в межах розгляду даної справи у відповідності до приписів ст. 75 ГПК України.
Також колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2025 у справі №905/221/23(905/126/25) стосовно того, що спір у цій справі вказує на наявність між сторонами спору щодо зобов`язань:
- які виникли у Банку на підставі вимоги ТОВ "Клайпед Груп" від 13.03.2023 вих. № 01/03/23 за Договором, які він у цій справі і заперечує;
- щодо суми яких Боржник заявив про залiк зустрiчних однорiдних вимог в заяві вих. № 01/04/23 вiд 06.04.2023 та складовою яких є спірна у цій справі сума.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що АТ КБ "ПриватБанк" з моменту отримання відповідної заяви про залiк зустрiчних однорiдних вимог не вчиняло жодних погоджувальний дій, які б достеменно свідчили про схвалення відповідного правочину про залік зустрічних вимог.
Як вбачається із змісту заяв по суті справи, а також висновків судів у справах №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23(905/126/25), АТ КБ "ПриватБанк" послідовно заперечувало наявність заборгованості перед ТОВ "Клайпед Груп" та зазначало, що не має обов`язку з повернення відповідачеві лізингових платежів у сумі 4503150,40грн, що в решті і призвело до необхідності звернення боржника із цими позовами до суду.
Отже, АТ КБ "ПриватБанк" одночасно заперечуючи наявність своїх зобов`язань, щодо суми яких подано заяву №01/04/23 вiд 06.04.2023 про залiк зустрiчних однорiдних вимог (повернення лізингових платежів у сумі 4503150,40грн), та наполягаючи на припиненні цих зобов`язань перед ТОВ "Клайпед Груп" на підставі ст. 601 ЦК України через зазначену заяву про залiк зустрiчних однорiдних вимог, Банк вдається до суперечливої поведінки у спірних правовідносинах, оскільки і заперечуючи такі свої зобов`язання перед позивачем, і наполягаючи на їх припиненні, Банк одночасно їх і визнає, і не визнає.
Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, а дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.
Зокрема доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43 ГПК України). Такі висновки, сформульовані, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 (провадження № 12-33гс24).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки, як було встановлено вище, умови застосування зустрічних однорідних вимог відсутні, що також підтверджено судовими рішеннями у інших справах №905/357/19, №905/221/23(905/917/23) та №905/221/23(905/126/25).
Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження скаржника про те, що заява про залік зустрічних вимог №01/04/23 вiд 06.04.2023, як односторонній правочин, вчинений відповідачем, є дійсною, її недійсність прямо не встановлена законом й цей правочин не визнаний судом недійсним, оскільки, як вже було вказано вище, у інших справах, за участю тих самих сторін, вже було встановлено обставини, які свідчать про відсутність умов застосування зустрічних однорідних вимог за відповідною заявою.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 у справі №905/221/23 (905/594/25) підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 у справі №905/221/23 (905/594/25) – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 03.11.2025 у справі №905/221/23 (905/594/25) – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено 26.01.2026.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя В.В. Лакіза