Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року Справа№200/7468/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить: 
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 “Про результати службового розслідування”; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та доплатити щомісячну премію та додаткову винагороду встановлену Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 за квітень 2022 року - в повному обсязі.
За змістом позову спірний наказ є протиправним, позивач не був обізнаним як про тривання службового розслідування, так і про його результати до моменту отримання оскаржуваного наказу 05.09.2025 поштою. Позивач вказує, що термін проведення службового розслідування та строк притягнення позивача до відповідальності порушені, матеріали службового розслідування мають неточності та суперечності, зокрема, щодо часового періоду вчинення порушення, оскільки в наказі № 575 зазначено, що дисциплінарне порушення полягає у відсутності 19.04.2022 ОСОБА_1 на службі та невиконанні службових обов`язків, проте, у поясненнях командира 2-ї стрілецької роти від 20.04.2022 зазначено, що ОСОБА_1 19.04.2022 повернувся до розташування в/ч НОМЕР_1 , та приступив до виконання своїх службових обов`язків. Позивач також зауважує на недотриманні принципу співмірності застосованого стягнення ступеню тяжкості проступку, під час застосування стягнення не враховано обставин, за яких вчинено проступок та попередню службу військовослужбовця. Позивач вважає, що із врахуванням того, що він почав проходження служби у віці 18 років і на момент вчинення проступку (квітень 2022 року) перебував на службі півтора місяці, в командира військової частини були підстави застосувати інше дисциплінарне стягнення, зокрема, зауваження чи догану.
У відповіді на відзив позивачем вказано, що 19.04.2022 він перебував на службі та виконував бойове завдання на опорному пункті, оскільки його посада передбачала безпосередню участь у бойових діях (підтверджується довідкою про безпосередню участь у заходах оборони №3720, що додається до позову). Позивач наполягав на порушенні відповідачем під час видачі спірного наказу порядку проведення службового розслідування та термінів його проведення, що визначені законодавством. Позивач також зауважив на дотриманні ним строку звернення до суду та зазначив, що позивачу стало відомо про існування оскаржуваного наказу № 575 тільки 05.09.2025.
У наданому суду відзиві на позов відповідачем зазначено, що Військова частина НОМЕР_2 з 01.08.2025 є правонаступником військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із переформуванням. 
По суті заявлених позивачем вимог відповідач зазначив, що 19.04.2022 позивач допустив правопорушення – самовільно залишив місце несення служби, за що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за результатами проведеного службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.10.2023 №575 (за відсутність на службі без поважних причин 19.04.2022 та невиконання в цей час обов`язків військовослужбовця (СЗЧ)). Зауважуючи на тому, що позивач не заперечує факт самовільного залишення військової частини (місця несення служби), відповідач зазначив, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, позбавлення частини грошового забезпечення є виваженим, під час прийняття наказу враховані обставини правопорушення, що вчинив позивач, його характеристику та попередню поведінку. За змістом відзиву спірний наказ є правомірним, прийнятий уповноваженою особою з урахуванням встановлених в ході службового розслідування обставин. З приводу доводів позивача про необізнаність про початок службового розслідування відповідач зазначив, що законодавством не встановлено вимог щодо ознайомлення військовослужбовця із наказом про призначення службового розслідування під підпис, а матеріали службового розслідування можуть бути надані на ознайомлення тільки на прохання військовослужбовця, водночас заяв до відповідача щодо ознайомлення з матеріалами службового розслідування від позивача не надходило.
Також відповідач 2 зауважив на пропуску позивачем строку звернення до суду.
Військовою частиною НОМЕР_1 відзив на позов суду не надано.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 відкрито провадження справі, витребувано додаткові докази у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2022 № 30 позивача, ОСОБА_1 , призваного за мобілізацією відповідно Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” №65/2022 від 24.02.2022, з 27.02.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вказано вважати такими, що з 27.02.2022 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.
19.04.2022 командиром 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким солдат ОСОБА_1 19.04.2022 о 12-00 залишив військову частину (розташування свого взводного опорного пункту) та вибув у невідомому напрямку зі зброєю. 
19.04.2022 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 58 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, яке вказано провести до 19.05.2022. В наказі зазначено про його доведення до особового складу Військової частини НОМЕР_1 у частині, що його стосується. 
20.04.2022 командиром 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 надано пояснення командиру Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до яких 19.04.2022 позивач повернувся із СЗЧ до розташування Військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків. 
09.05.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 за номером № 345 зареєстровано доповідь № 25 командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2022 до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про самовільне залишення частини (зі зброєю) військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за змістом якої з доповіді старшого оперативного чергового Військової частини НОМЕР_1 встановлено надання командиром 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 рапорту від 19.04.2022 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем. За змістом доповіді від 06.05.2022 попередньо встановлено, що заходи по розшуку військовослужбовця не мали результатів, на дзвінки він не відповідав, його поточне місце знаходження було невідомо. Вказано, що на момент складання довідки службове розслідування не призначене. 
03.10.2023 офіцером групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 складено акт службового розслідування. Згідно з актом у ході розслідування стало відомо, що 19.04.2022 стрілець-помічник гранатометника 2-го гранатометного відділення гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 самовільно покинув територію військової частини НОМЕР_1 , першочергові заходи з його розшуку не мали результатів, на дзвінки не відповідав, його поточне місце знаходження було не відоме. В акті зазначено, що закріплена за військовослужбовцем стрілецька зброя та боєприпаси до неї, які військовослужбовець отримував протягом служби, знаходилися у підрозділі. Факт допущеного позивачем порушення зафіксовано у рапорті, що наданий командиром 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 та доповіді оперативного чергового № 25. Відповідно до пояснень командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2022 позивач 19.04.2022 повернувся до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 . Згідно з актом позивач 19.04.2022 без поважних причин залишив службу та проводив час на власний розсуд поза військовою частиною, знехтував службовими обов`язками, чим порушив: абзаци 2, 3, 5, 7, 11 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаци 7, 8, 12, 16 статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 визнано службове розслідування завершеним, за порушення статей 11, 12, 14, 16, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилось у відсутності 19.04.2022 на службі, невиконанні службових обов`язків, притягнено стрільця - помічника гранатометника 2-го гранатометного відділення гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 в порядку статті 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення згідно з пунктом “в” статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України-“сувора догана” (п.п. 1, 2).
Зазначеним наказом помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи начальнику служби військової частини НОМЕР_1 наказано (п. 3):
на підставі абзацу 1 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, позбавити позивача щомісячної премії відповідно до його особистого внеску в загальні результати служби за квітень 2022 року;
на підставі абзацу 1 пункту 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 позивачу не виплачувати додаткову винагороду, передбачену ПКМУ N168 від 28.02.2022 року за квітень 2022 року;
на підставі пункту 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018№ 260 не нараховувати та не виплачувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_2 за весь період неправомірної відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , а саме за 19.04.2022;
провести всі необхідні перерахунки виплат позивачу, враховуючи вищевказані пункти.
Також цим наказом вказано з метою недопущення таких випадків у подальшому, командирам підрозділів військової частини НОМЕР_1 організувати інструктаж особового складу щодо відповідальності військовослужбовців за порушення військової дисципліни, зокрема за самовільне залишення військової частини (п. 4); довести результати проведеного службового розслідування до осіб, яких воно стосується, у відповідній частині (п. 5).
Контроль за виконанням цього наказу покладено на начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 (п. 6).
Аналогічне зазначеному у вказаному наказі відображено у рішенні командира Військової частини НОМЕР_1 за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2022 № 58.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України та їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут ).
Статтями 11, 12, 14, 16 Статуту визначені такі обов`язки військовослужбовців: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. 
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). 
Кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 127 Статуту встановлено, що солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (стаття 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. 
Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Пунктами 13, 14 розділу ІІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. 
Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. 
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з пунктами 2, 4 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. 
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). 
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Статтею 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ також визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до пункту 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок № 260), грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно абзацу 1 пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в випадку, зокрема, невиходу на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 15 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

ОЦІНКА ДОВОДІВ СТОРІН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Спірним питанням межах цієї справи є правомірність наказу від 03.10.2023 № 575, прийнятого за наслідком проведеного службового розслідування, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
При вирішенні справи суд виходить із того, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарного проступку, а саме невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків або порушення військової дисципліни. Прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, що проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Тобто, метою проведення службового розслідування є з`ясування обставини порушення, а за наслідками службового розслідування встановлюється наявність чи відсутність у діянні військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, вирішується питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, обрання виду дисциплінарного шляхом прийняття відповідного наказу.
До повноважень адміністративного суду належить відповідність прийнятого на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності частині 2 статті 2 КАС України, зокрема, чи прийняті (вчинені) суб`єктом владних повноважень дії (бездіяльність) та рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на наведених вище критеріях. 
Суб`єкт владних повноважень, в свою чергу, повинен довести суду правомірність своїх дій, рішень належними, допустимими та достатніми доказами.
За приписами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Щодо суб`єкта владних повноважень, який має виступати відповідачем у цій справі, то слід зазначити, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 17.07.2025 № 1553/8817 відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 № Д-3 21/65/дск “Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році” та директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025№ Д-22/ДСК “Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році” військова частина НОМЕР_2 є правонаступником військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з переформатуванням.
Відтак, Військова частина НОМЕР_2 є належним відповідачем у цій справі.
Щодо вчинення позивачем порушення дисципліни суд зазначає таке.
Ухвалою від 06.10.2025 з відповідачів витребувано матеріали службового розслідування, за наслідком якого прийнято наказ від 03.10.2023 № 575. Ухвалу суду від 06.10.2025 не виконано, з огляду на що суд виходить зі змісту матеріалів службового розслідування, що отримані позивачем із листом Військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 № 1553/10267 та надані позивачем до суду.
Відповідно до зазначених матеріалів службове розслідування призначено за фактом залишення позивачем 19.04.2022 військової частини (розташування взводного опорного пункту), про що зазначено у рапорті командира 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2022, наданому командиру Військової частини НОМЕР_1 . 
Виходячи з приписів статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі прийняття рішення про проведення службове розслідування, в ході його проведення мають бути уточнені причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступень вини тощо.
Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, зокрема, має право знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування та користуватись іншими правами, передбаченими Порядком; вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником). 
При цьому, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Задля виконання таких обов`язків вказані особи, наділені такими правами, як: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, які були присутні під час вчинення правопорушення, яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду.
Судом встановлено, що серед наявних в матеріалах судової справи документів службового розслідування відсутні докази ознайомлення позивача із матеріалами службового розслідування, із правами, якими він мав право користуватись в ході його проведення, відсутні докази повідомлення позивача про проведення службового розслідування та його результати, відсутні докази пропозиції позивачу надати пояснення у межах проведення службового розслідування, надати будь-які клопотання, в тому числі про опитування інших осіб (окрім командира 2-ої стрілецької роти), які були присутні під час подій, що були визначені в рапорті командира від 19.04.2022 як самовільне залишення позивачем військової частини.
Позивач заперечує факт обізнаності із проведенням службового розслідування, при цьому, відповідач у відзиві зазначає про відсутність, на його думку, обов`язку повідомляти військовослужбовця про початок службового розслідування шляхом ознайомлення з наказом про його призначення, відповідач не заперечує факт неознайомлення позивача із початком службового розслідування та із його результатами, ненадання пропозиції позивачу надати пояснення в ході його проведення тощо. 
Згідно з актом службового розслідування, єдиними документами, що підтверджують вчинення позивачем дисциплінарного порушення у вигляді залишення військової частини 19.04.2022 о 12-00 є рапорт командира 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2022 та його пояснення від 20.04.2022, доповідь № 25 командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2022, що ґрунтується на отриманій доповіді старшого оперативного чергового військової частини НОМЕР_1 про надходження рапорту від командира 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
Наведене свідчить про нездійснення під час службового розслідування дій, спрямованих на повне встановлення всіх обставин задля встановлення факту вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення у вигляді самовільного залишення військової частини. Суд зазначає, що на підставі самого лише рапорту позивача могло бути притягнуто відповідальності без призначення проведення службового розслідування, а сам по собі факт призначення службового розслідування свідчить про необхідність додаткового встановлення обставин, з приводу яких його призначено. 
При цьому, в рапорті командира 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2022 зазначено, що кілька військовослужбовців військової частини, у т.ч. позивач, о 12 год 00 хв. 19.04.2022 відмовилися від виконання бойового наказу командира 2 стрілецької роти частини та командира військової частини та залишили місце розташування взводного опорного пункту з особовою зброєю (ці військовослужбовці в ході службового розслідування опитані не були, доказів зворотного військовою частиною надано не було). Згідно з поясненнями тієї ж особи, що подала вказаний рапорт - командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , певні військовослужбовці, у т.ч. позивач, 19.04.2022 повернулися до місця розташування військової частини та продовжили виконання службових обов`язків, час повернення військовослужбовців до місця розташування військової частини та тривалість відсутності позивача в поясненнях не визначені. 
Суд зауважує, що встановлення обставин залишення місця служби військовослужбовцем та тривалості відсутності військовослужбовця за місцем служби, має значення для встановлення вчинення такого дисциплінарного порушення як самовільне залишення військової частини. 
Судом встановлено, що згідно з рапортом командира 2-ої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2022 позивач вибув у невідомому напрямку з особовою зброєю, в той час як в акті службового розслідування від 03.10.2023 вказано, що закріплена за позивачем стрілецька зброя та боєприпаси до неї, які останній отримував протягом служби, знаходилися у підрозділі. 
Також у доповіді № 25 командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2022, що зареєстрована у Військовій частині НОМЕР_1 09.05.2022 за номером № 345, вказано, що на момент складання довідки службове розслідування не призначене, в той час як наказ про призначення командиром Військової частини НОМЕР_1 службового розслідування датований 19.04.2022.
З огляду на таке суд дійшов висновку про наявність розбіжностей у матеріалах службового розслідування, що мають значення як для встановлення факту вчинення позивачем дисциплінарного порушення так і для обрання заходу дисциплінарного стягнення.
Наведене свідчить про недоведення відповідачем того, що він під час проведення службового розслідування діяв з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, що є підставою для встановлення невідповідності наказу від 03.10.2023 № 575 “Про результати службового розслідування” про притягнення позивача до відповідальності вимогам частини другої статті 2 КАС України, 
Щодо строків проведення службового розслідування, то суд не приймає доводи позивача про те, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, та те, що дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення, оскільки ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що 10-денний термін не застосовується у випадку проведення службового розслідування, а 6-місячний термін не включає час проведення службового розслідування.
Разом із цим, службове розслідування призначено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2022 № 58, а завершено наказом від 03.10.2023 № 575, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності. Тобто, службове розслідування тривало більше ніж 2 місяці (близько 1 року та 7 місяців), що суперечить статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пункту 14 розділу ІІІ Порядку № 608, відповідно до яких службове розслідування має тривати не більше 2 місяців. Будь-якого обґрунтування такої тривалості службового розслідування відповідачем не визначено. 
Отже, відповідачем також не дотримано вимог частини другої статті 2 КАС України щодо доведення суб`єктом владних повноважень того, що він діяв своєчасно, тобто протягом розумного строку, добросовісно, розсудливо, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд підкреслює, що особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України. 
Під час розгляду справи судом встановлено допущення відповідачем під час проведення службового розслідування таких порушень, що ставлять під сумнів правомірність його результатів: неповідомлення позивача із фактом проведення службового розслідування; порушення права позивача надати пояснення та клопотання в ході проведення службового розслідування; недодержання особами, які проводять службове розслідування, вимог щодо здійснення всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, ступеня вини особи у його вчиненні, для реалізації чого їм надано право зокрема, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, що вчинили порушення, інших військовослужбовців, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; наявність розбіжностей у матеріалах службового розслідування щодо обставин вчинення позивачем порушення; порушення строків проведення службового розслідування. 
Стосовно доводів військової частини у відзиві про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, то суд зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом 27.09.2025.
При цьому, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про повідомлення позивача про факт притягнення його до дисциплінарної відповідальності. 
Із пояснень позивача, викладених у позові слідує, що про факт притягнення його до службової відповідальності (без пояснення підстав та посилань на документи, без їх надання тощо) він дізнався з листа Військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2025 № 1555/3855 при з`ясуванні питання невиплати йому грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025 № 153, що не охоплюється предметом спору в цій справі.
Наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 03.10.2023 № 575 отриманий разом із листом відповідача від 16.08.2025 № 1553/10267 у відповідь на адвокатські запити представника позивача від 26.07.2025, від 05.08.2025, скарги від 11.08.2025 представником позивача, за його поясненнями, Новою поштою 05.09.2025 (скрін з додатку Нової пошти додано до позову).
В ухвалі від 06.10.2025 судом зазначено про дотримання позивачем строку звернення до суду, оскільки за змістом позову про прийняття спірного наказу позивачу не було відомо до часу отримання його поштою 05.09.2025. Зазначеною ухвалою з відповідачів витребувано докази ознайомлення позивача із наказом від 03.10.2023 № 575. 
Вказаних доказів суду не надано, відтак, докази того, що позивачу могло стати відомо про наказ від 03.10.2023 № 575, раніше за 05.09.2025, відсутні.
Пунктом 3 наказу від 03.10.2023 № 575 позивача позбавлено частини грошового забезпечення за квітень 2022 року шляхом проведення перерахунку виплат позивача, втім, як зазначив позивач, розмір грошового забезпечення військовослужбовців залежить від багатьох додаткових факторів та враховуючи ненадання позивачу щомісячного розрахунку виплаченого грошового забезпечення, позивач не знав і не міг знати, що у 2023 році йому робили перерахунок грошового забезпечення за 2022 рік і він недоотримав частину свого грошового забезпечення за квітень 2022 року.
Відповідач суду доказів ознайомлення позивача із розрахунками виплаченого (утриманого) грошового забезпечення за квітень 2022 року не надав. 
Крім цього, стосовно вимог позивача щодо нарахування та виплати премії і додаткової винагороди за квітень 2022 року, то згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, що регулювала питання строку звернення до суду у спірний період визначалось, що звернення у разі порушення законодавства про оплату праці здійснюється без обмеження строком, відтак, строк позовної давності у даному випадку не застосовується. 
Відтак, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено. 
Оскільки під час розгляду справи судом дійдено висновку про підтвердження матеріалами справи неповноти службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини та порушення встановлених строків його проведення, то наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 “Про результати службового розслідування” в частині п. 2 (притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана") є протиправним, а тому підлягає скасуванню, а відповідні позові вимоги підлягають задоволенню.
Пунктом 3 спірного наказу, яким позивача позбавлено премії та додаткової винагороди за квітень 2022 року і вказано не нараховувати та не виплачувати позивачу грошове забезпечення за весь період відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , а саме за 19.04.2022, то суд зазначає, що зазначений пункт наказу обумовлений притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення “сувора догана” за порушення позивачем дисципліни у вигляді самовільного залишення військової частини.
Враховуючи, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення “сувора догана” скасовано в частині п. 2 через неповноту та несвоєчасність службового розслідування, то, відтак, зважаючи на недоведення факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді самовільного залишення військової частини, наслідки у вигляді позбавлення позивача премії і додаткової винагороди за квітень 2022 року та грошового забезпечення за 19.04.2022 через притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і накладення на нього дисциплінарного стягнення за вчинення такого проступку не мають бути застосовані, отже, п. 3 зазначеного наказу також підлягає скасуванню.
Суд зауважує, що в абз. 4 п. 3 спірного наказу зазначено про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 , втім, з огляду на зміст наказу в цілому суд виходить із того, що зазначення відповідачем у наказі ПІБ іншої особи замість позивача є опискою.
Пункти 1, 4-6 наказу військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 не порушують прав позивача, відтак, суд не вбачає підстав для їх скасування.
Щодо вимог позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та доплатити позивач щомісячну премію та додаткову винагороду, згідно з Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 за квітень 2022 року, в повному обсязі, суд зазначає наступне. Ухвалою від 06.10.2025 судом витребувано з відповідачів виписки про виплачене позивачу грошове забезпечення за квітень 2022 року. Вказані документи суду відповідачем не надано. Отже, документи, які б надавали можливість встановити складові грошового забезпечення, нараховані та виплачені позивачу у квітні 2022 року в матеріалах справи відсутні. 
В пункті 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 йдеться про позбавлення позивача премії та додаткової винагороди за квітень 2022 року. 
З урахуванням наведеного та встановлення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України права суду вийти за межі позовних вимог з метою забезпечення ефективного захисту прав особи, суд вважає за необхідне задовольнити вищенаведені позовні вимоги шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної премію за квітень 2022 року та додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, за квітень 2022 року, утриманих з позивача в порядку реалізації п. 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575.
Отже, позов підлягає задоволенню частково.
Позивач також надав суду клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у сумі 15000 грн, на підтвердження понесення яких суду наданий ордер від 16.08.2025 про надання адвокатом Громовою К.Д. позивачу правничої допомоги, договір позивача із ОСОБА_3 про надання правової допомоги № 12 від 26.06.2025, акт приймання передачі послуг до договору від 29.10.2025 на суму 15 000 грн Згідно з актом правова допомога у вигляді: 
ознайомлення з документами, консультації з урахуванням отриманої інформації, підготовка та направлення адвокатських запитів: від 26.07.2025 до в/ч НОМЕР_1 (1 арк.); від 05.08.2025 до в/ч НОМЕР_1 (1 арк.); від 18.09,2025 до в/ч НОМЕР_2 (1 арк.); заяви-скарги на бездіяльність в/ч НОМЕР_1 до Міноборони та Головного штабу ЗСУ від 11.08.2025 (2 арк.); заяви-скарги на дії в/ч НОМЕР_2 до Міноборони та Головного штабу ЗСУ від 17.08.2025 (1 арк.); підготовка та узгодження з Клієнтом остаточної правової позиції та позовних вимог з урахуванням судової практики, -потребували 5 годин роботи адвоката, за що підлягає сплаті гонорар 5000 грн; 
підготовка та подання через систему Електронного Суду позовної заяви від 27.09.2025 (11 арк.); підготовка клопотання про витребування доказів (2 арк.); оформлення додатків до позову, сплата судового збору, оформлення документів на представництво (37 додатків), - потребували 5 годин роботи адвоката, за що підлягає сплаті гонорар 5000 грн; 
ознайомлення з відзивом на позовну заяву від 2110.2025 (відзив 11 арк.) та додатками до нього; підготовка та подання до суду відповіді на відзив (4 арк.), - потребували 2 годин роботи адвоката, за що підлягає сплаті гонорар 3000 грн; 
підготовка та подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та додатків до нього (акт наданих послуг 2 арк., клопотання 3 арк., скан копія договору про надання правової допомоги 2 арк.), - потребували 1 годину роботи адвоката, за що підлягає сплаті гонорар 2000 грн.
Зміст наданих позивачу послуг у межах договору по надання правової допомоги свідчить про його пов`язаність із спором, що є предметом розгляду в цій справі.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини другої цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами частини 3 цієї статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на часткове задоволення позову та відсутність клопотання військової частини про зменшення заявлених до стягнення з нього позивачем судових витрат, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000 гривень, підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволені часин заявлений позовних вимог - у сумі 7500 грн.
Щодо судового збору, сплаченого позивачем у сумі 1211,20 грн, то позивач звільнений від його сплати за п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”, відтак немає підстав для покладення його на відповідачів. Питання повернення судового збору відповідно до ст. 7 Закону України “Про судовий збір” може бути вирішено судом за заявою позивача.
З огляду на наведене та керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково. 
Визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575 “Про результати службового розслідування”.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату щомісячної премії за квітень 2022 року та додаткової винагороди згідно з Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 за квітень 2022 року, утриманих з ОСОБА_1 в порядку реалізації п. 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 575. 
У задоволенні решти позовних вимог, – відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 : адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 : адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ;
Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 : адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя А.С. Михайлик