ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4561/23	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання : Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від прокурора – Капустін М.В.
від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса- Михайлов В.В., в порядку самопредставництва;
від Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, смт. Тарутине Одеської області – не з`явився;
від Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_1 – не з`явився.

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024, ухвалене суддею Гутом С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 11.03.2024
у справі № 916/4561/23
за позовом: Виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури м.Болград Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації, м. Одеса
до відповідачів: 1. Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, смт. Тарутине Одеської області; 2. Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_1 
про: усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути ділянку 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Виконувач обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій просив суд :
визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га;
визнати незаконним та скасувати п. 515 додатку до акту приймання-передачі до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»;
усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, що розташована за межами населених пунктів Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (запис про речове право № 42573309 від 15.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2388916451247) з одночасним припиненням права комунальної власності;
усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки;
усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області повернути у власність держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку площею 2,8595 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 та має 26 поворотних точок за наступними координатами: № 1 координати: X 5 124 177,638, Y 3 261 208,084; № 2 координати: X 5 124 515,761, Y 3 261 115,561; № 3 координати: X 5 124 523,628, Y 3 261 115,067; № 4 координати: X 5 124 526,204, Y 3 261 114,962; № 5 координати: X 5 125 061,531, Y 3 261 072,131; № 6 координати: X 5 125 162,337, Y 3 261 021,368; № 7 координати: X 5 125 162,871, Y 3 261 022,227; № 8 координати: X 5 125 164,777, У 3 261 024,886; № 9 координати: X 5 125 166,853, Y 3 261 027,415; № 10 координати: X 5 125 166,990, Y 3 261 027,571; № 11 координати: X 5 125 153,370, Y 3 261 039,059; № 12 - координати: X 5 125 152,642, Y 3 261 039,685; № 13 координати: X 5 125 150,254, Y 3 261 041,922; № 14 координати: X 5 125 148,373, Y 3 261 043,909; № 15 координати: X 5 125 123,767, Y 3 261 071,368; № 16 координати: X 5 125 071,303, Y 3 261 116,359; № 17 координати: X 5 125 072,903, Y 3 261 080,421; № 18 координати: X 5 124 832,392, Y 3 261 099,664; № 19 координати: X 5 124 834,131, Y 3 261 135,390; № 20 координати: X 5 124 791,892, Y 3 261 138,748; № 21 координати: X 5 124 783,892, Y 3 261 102,599; № 22 координати: X 5 124 673,756, Y 3 261 120,013; № 23 - координати: X 5 124 679,873, Y 3 261 147,655; № 24 координати: X 5 124 524,108, Y 3 261 160,041; № 25 координати: X 5 124 280,682, Y 3 261 226,373; № 26 координати: X 5 124 244,954, Y 3 261 211,244.
Обґрунтовуючи звернення із позовом до господарського суду, виконувач обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури посилається на порушення вимог земельного законодавства та Закону України «Про державний кордон України», що були допущені Тарутинською селищною радою Болградського району Одеської області та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області під час передачі до комунальної власності земельної ділянки площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, частина з якої площею 2,8595 га знаходиться в законодавчо встановлених межах прикордонної смуги, та, як наслідок, належить до земель оборони, які мають обмежену обороноздатність та можуть перебувати виключно в державній власності. Відтак, наявні правові підстави для скасування відповідного наказу Держгеокадастру в частині відповідної земельної ділянки, скасування державної реєстрації права комунальної власності з одночасним припиненням права власності Ради на відповідну земельну ділянку, так само як і для закриття Поземельної книги відносно земельної ділянки, та поверненню у власність держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації частини земельної ділянки із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 площею 2,8595 га.
Господарський суд Одеської області рішенням від 27.02.2024 року (суддя Гут С.Ф) задовольнив у повному обсязі позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до відповідачів: Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України; визнав незаконним та скасував наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 площею 7,7715 га; визнав незаконним та скасував п. 515 додатку до акту приймання-передачі до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»; усунув перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, що розташована за межами населених пунктів Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (запис про речове право № 42573309 від 15.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2388916451247) з одночасним припиненням права комунальної власності; усунув перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки; усунув перешкоди державі у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області повернути у власність держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку площею 2,8595 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 та має 26 поворотних точок за наступними координатами: № 1 координати: X 5 124 177,638, Y 3 261 208,084; № 2 координати: X 5 124 515,761, Y 3 261 115,561; № 3 координати: X 5 124 523,628, Y 3 261 115,067; № 4 координати: X 5 124 526,204, Y 3 261 114,962; № 5 координати: X 5 125 061,531, Y 3 261 072,131; № 6 координати: X 5 125 162,337, Y 3 261 021,368; № 7 координати: X 5 125 162,871, Y 3 261 022,227; № 8 координати: X 5 125 164,777, Y 3 261 024,886; № 9 координати: X 5 125 166,853, Y 3 261 027,415; № 10 координати: X 5 125 166,990, Y 3 261 027,571; № 11 координати: X 5 125 153,370, Y 3 261 039,059; № 12 - координати: X 5 125 152,642, Y 3 261 039,685; № 13 координати: X 5 125 150,254, Y 3 261 041,922; № 14 координати: X 5 125 148,373, Y 3 261 043,909; № 15 координати: X 5 125 123,767, Y 3 261 071,368; № 16 координати: X 5 125 071,303, Y 3 261 116,359; № 17 координати: X 5 125 072,903, Y 3 261 080,421; № 18 координати: X 5 124 832,392, Y 3 261 099,664; № 19 координати: X 5 124 834,131, Y 3 261 135,390; № 20 координати: X 5 124 791,892, Y 3 261 138,748; № 21 координати: X 5 124 783,892, Y 3 261 102,599; № 22 координати: X 5 124 673,756, У 3 261 120,013; № 23 - координати: X 5 124 679,873, Y 3 261 147,655; № 24 координати: X 5 124 524,108, Y 3 261 160,041; № 25 координати: X 5 124 280,682, Y 3 261 226,373; № 26 координати: X 5 124 244,954, Y 3 261 211,244.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка має межу з державним кордоном України з Республікою Молдова та з наявних матеріалів справи вбачається, що частина спірної земельної ділянки у розмірі 2,8595 га розташована у межах прикордонної смуги вздовж 30-50 метрів від лінії державного кордону, має особливий статус та має відноситись до земель оборони та мати відповідний режим правового регулювання. Окрім того, господарський суд зауважує, що імперативний припис ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України чітко визначає, що землі оборони можуть перебувати лише в державній власності та є очевидним, що вказаний імперативний припис забороняє передачу та знаходження частини спірної земельної ділянки у будь-якій іншій власності, крім державної. За таких обставин, будь-які рішення органів місцевого самоврядування стосовно передачі частини спірної земельної ділянки у комунальну власність не можна вважати такими, що відповідають вимогам закону.
Головне управління Держгеокадастру в Одеській області з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Так, зокрема, скаржник вказує, що матеріали справи не місять жодного доказу на підтвердження того, що демаркація державного кордону між Україною і Республікою Молдова завершена. Отже, судом першої інстанції не взято до уваги та не досліджено, що процес демаркації державного кордону України з республікою Молдова не завершено та межі кордону не внесено до Державного земельного кадастру, хоча вказані обставини мають визначальне значення для вирішення справи по суті.
Крім того, на думку апелянта, судом взагалі не взято до уваги наявне в матеріалах справи рішення Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області №2207-VIII від 28.01.2022, яким надано дозвіл Військовій частині НОМЕР_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності орієнтовною площею 255,0 га в постійне користування для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України на території Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області.
Окремо скаржник звернув увагу на неналежність доказу, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог та неможливість використовувати відповідний доказ, як підставу для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Так, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що спірна земельна ділянка перебуває в межах 50-метрової смуги від лінії державного кордону, при цьому, як доказ, надає тільки схему розміщення меж земельних ділянок по відношенню до Державного кордону України та республіки Молдова на території Одеської області, розроблену Державним підприємством «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». 
Скаржник вказує, що схема складена лише на підставі опрацювання архівних матеріалів інституту, як зазначено в листі самого інституту від 30.08.2023 № 987 (наявний в матеріалах справи), а фактичного вимірювання на місцевості вказаної 50-метрової смуги не здійснювалось. Водночас, на вказаній схемі не містяться відомості стосовно наявності лінії прикордонних інженерних споруджень та на якій саме відстані до лінії державного кордону розташована оспорювана частина вказаної земельної ділянки площею 1,3616 га. - 30-50 метрів чи 1-29 метри. З огляду на викладене, наданий прокурором лист та схема носять суто інформативний характер. 
Крім того, апелянт наголосив, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок, зазначивши, що у вказаній схемі відображено межу державного кордону, проведено розмежування відстані меж спірної земельної ділянки земельної ділянки відносно державного кордону, адже межі державного кодону України з Республікою Молдова наразі не визначені так, як не завершена його демаркація, про що детально зазначено вище. Враховуючи зазначене, неможливо робити висновок про розташування вказаної земельної ділянки в 50-метровій смузі від лінії Державного кордону виключно на підставі схеми, а будь-які інші докази відповідного розташування спірної земельної ділянки прокурором не надані.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23, розгляд справи призначено на 11.11.2024 року.
02.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшло клопотання, в якому останнє просило суд залишити без розгляду апеляційну скаргу Головного управління на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23, а також повернути сплачену суму судового збору. Колегія суддів залишає без розгляду зазначене клопотання, оскільки під час судового засідання, а саме 11.11.2024 року, скаржник сам просив не розглядати подане ним таке клопотання, тому суд дійшов висновку, що підстав для розгляду цього клопотання немає.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 року відкладено розгляд справи на 20.01.2025 року.
19.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшов відзив (вх. №693/24/Д1), у якому прокурор просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.
Зокрема, у відзиві, прокурор, посилаючись на встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні обставини, вказав, що 
відповідно до схеми розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 площею 7,7715 га відносно державного кордону України та Республіки Молдова, виготовленої ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на запит Одеської обласної прокуратури від 06.08.2023 за № 15/1/1-1357ВИХ23 вбачається, що частина вищевказаної земельної ділянки площею 2,8595 га знаходиться в межах 50 метрової смуги від лінії державного кордону;
схема розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 складена ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за результатами опрацювання архівних матеріалів інституту (проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування військовим частинам для розташування прикордонної смуги Державного кордону між Україною та Республікою Молдова на території Одеської області, альбом ортофотокарт масштабу 1:10000 Державного кордону між Україною та Республіка Молдова) та координат поворотних точок ділянок з кадастровим номерами, що зазначені в запиті обласної прокуратури. Таким чином, з цієї схеми вбачається, що спірна земельна ділянка прилягає до лінії державного кордону в межах прикордонних знаків №№ 722, 722/01, 723, яка визнається державою Україна як державний кордон України;
Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області не спростовано доводи прокуратури, що частина земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 площею 2,8595 га розташована в межах прикордонної смуги шириною 50 метрів уздовж лінії державного кордону України з Республікою Молдова;
при формуванні земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 і внесенні відомостей щодо неї до Державного земельного кадастру, з урахуванням інформації, наявної в цьому кадастрі, а саме з урахуванням геодезичної та картографічної основ, координат пунктів державної геодезичної мережі та індексних кадастрових карт, державний кадастровий реєстратор і Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, як і Тарутинська селищна рада Болградського району, мали розуміти, що земельна ділянка площею 7,7715 га прилягає до державного кордону, що суперечить чинному земельному законодавству, а також законодавству, що регламентує використання земель оборони.
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
16.01.2025 року, до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначив, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змісту процесу демаркації державного кордону, не взяв до уваги, що відомості про державний кордон України з Республікою Молдова не внесені на даний час до Державного земельного кадастру, а в обґрунтування прийнятого рішення керувався лише схемою, яка не є належним доказом, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок, що частина спірної земельної ділянки у розмірі 2,8595 га розташована у межах прикордонної смуги вздовж 30-50 метрів від лінії державного кордону, має особливий статус та має відноситись до земель оборони.
Таким чином, на думку відповідача-2, спірне рішення в розумінні Господарського процесуального кодексу України є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без повного та об`єктивного дослідження доказів, без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, та таким, що ґрунтується на неналежних доказах, недоведених обставинах, що мають значення для справи які суд першої інстанції визнав встановленими, та висновках, які не відповідають встановленим обставинам справи, а отже, підлягає скасуванню.
Судове засідання яке було призначене на 20.01.2025 року по справі №916/4561/23 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року, не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Одеській області.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 року відкладено розгляд справи на 17.02.2025 року.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 року поновлено строк Заступнику керівника Одеської обласної прокуратури на подачу клопотання про призначення у справі № 916/4561/23 земельно-технічної експертизи та задоволено клопотання Заступника керівника Одеської обласної прокуратури від 14.02.2025 року (вх.№ 654) про призначення у справі № 916/4561/23 земельно-технічної експертизи, провадження у справі № 916/4561/23 зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №916/4561/23 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23; призначено розгляд клопотання судового експерта у справі №916/4561/23 на 14.04.2025 року.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 року клопотання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 1117-34-25 та судового експерта задоволено; погоджено експертній установі проведення експертизи у справі №916/4561/23 у 4-му кварталі 2025 року; зобов`язано Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надіслати експертній установі на вимогу судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України: офіційні топографо-геодезичні дані Державного земельного кадастру щодо лінії державного кордону України з Республікою Молдова, що позначена прикордонними знаками №№722, 722/01, 723, у районі розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, а саме: графічне зображення лінії державного кордону України та геодезичні координати прикордонних знаків та поворотних точок лінії державного кордону України; провадження у справі № 916/4561/23 зупинено на час проведення експертизи; матеріали справи №916/4561/23 направлено до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8).
16.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/4561/23 разом із листом директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому зазначено, що станом на 10.06.2025 рахунок за проведення земельно – технічної експертизи не сплачений. Тому, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз досліджень, ухвала від 04.03.2025 залишена без виконання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 року поновлено апеляційне провадження у справі №916/4561/23 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 у справі №916/4561/23; призначено розгляд справи на 16.10.2025 року.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 року відкладено розгляд справи на 04.12.2025 року.
Судове засідання у справі № 916/4561/23, призначене на 04.12.2025, не відбулося у зв`язку з неможливістю забезпечення коректної роботи системи відеоконференцзв`язку. Під час відкриття судового засідання, призначеного на 11:30, було встановлено відсутність доступу до підсистеми відеоконференцзв`язку у зв`язку зі збоями в її роботі, які, згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Державного підприємства «Інформаційні судові системи», тривали з 10:20 до 12:30.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 відкладено розгляд справи на 05.02.2025 року.
28.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшло клопотання (вх.№4841/25) в якій останній просив суд призначити у справі № 916/4561/23 земельно-технічну експертизу; доручити проведення експертизи іншим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Рішельєвська, 8, м. Одеса, 65026) з дозволом, у випадку необхідності, залучення до проведення експертизи експертів відповідної спеціалізації; поставити перед експертом/-ами наступні запитання: 1) На якій відстані від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, позначеного державним прикордонним знаком № 0722/01, знаходиться поворотна точка № 24 (координати: Х – 5 124 524,108, Y– 3 261 160,041) земельної ділянки площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039?; 2) На якій відстані від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, позначеного державним прикордонним знаком № 722, знаходиться поворотна точка № 16 (координати: Х – 5 125 071,303, Y– 3 261 116,359) земельної ділянки площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039?; 3) Чи накладається земельна ділянка площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 на 50-ти метрову території від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, що позначена прикордонними знаками №№ 722, 722/01, 723. Якщо так, яка площа накладення та координати поворотних точок в межах площі накладення?. Також просив поновити строк на подачу прокурором клопотання про призначення земельно-технічної експертизи по справі №916/4561/23.
В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор вказує, що позов у даній справі обґрунтований тим, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області на підставі наказу від 05.12.2020 № 27-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акту приймання- передачі від 05.12.2020 б/н (пункт 515 акту), передано до комунальної власності Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, частина якої знаходиться в 50-метрів смузі від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, а тому, в силу положень ст. 77, 84, 115 Земельного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», остання в межах площі накладення є землями оборони, що перебувають виключно в державній власності та з 01.01.2020 підлягають передачі в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.
Отже, предметом доказування по вказаній справі є встановлення факту накладення земельної ділянки площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 на законодавчо визначені межі ширини прикордонної смуги 50 метрів від лінії державного кордону України з Республікою Молдова (землі оборони), а також встановлення координат поворотних точок та площі накладення, що у свою чергу потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, а тому, прокурор просить призначити судову земельно-технічну експертизу.
Розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке. 
Так, статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
За приписами ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Статтею 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Крім того, слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст.104 Господарського процесуального кодексу України ).
Разом з тим колегія суддів зазначає, що 17.02.2025 року апеляційним судом було поновлено строк Заступнику керівника Одеської обласної прокуратури на подачу клопотання про призначення у справі № 916/4561/23 земельно-технічної експертизи та задоволено клопотання Заступника керівника Одеської обласної прокуратури від 14.02.2025 року (вх.№ 654) про призначення у справі № 916/4561/23 земельно-технічної експертизи, призначено по справі № 916/4561/23 земельно-технічну експертизу. Проведення земельно-технічної експертизи доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд.8). Витрати, пов`язані із проведенням експертизи, покладено на Одеську обласну прокуратуру, докази чого надати до суду. Провадження у справі № 916/4561/23 було зупинено на час проведення експертизи
Проте, як вже зазначалося вище за текстом постанови, 16.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/4561/23 разом із листом директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому зазначено, що станом на 10.06.2025 рахунок за проведення земельно – технічної експертизи не сплачений. Тому, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз досліджень, ухвала суду апеляційної інстанції про призначення експертизи по даній справі від 04.03.2025 була залишена без виконання.
З огляду на вищезазначене колегія суддів виснує, що прокурором фактично повторно заявлено клопотання про призначення тієї ж самої земельно-технічної експертизи, яка вже була призначена ухвалою апеляційного суду від 17.02.2025 року, із визначенням експертної установи, переліку питань, покладенням витрат на Одеську обласну прокуратуру та зупиненням провадження у справі на час її проведення.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що призначена судом експертиза не була проведена виключно з причин, які залежали від самого заявника клопотання, а саме, у зв`язку з несплатою Одеською обласною прокуратурою рахунку за проведення експертизи, про що прямо зазначено у листі директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. За таких обставин ухвала суду про призначення експертизи залишена без виконання відповідно до вимог п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.
Колегія суддів звертає увагу, що інститут судової експертизи не може використовуватися стороною як засіб зловживання процесуальними правами або як механізм безпідставного затягування розгляду справи. Повторне звернення з клопотанням про призначення такої ж самої експертизи за відсутності нових обставин, нових об`єктів дослідження чи інших підстав, які б об`єктивно унеможливлювали виконання раніше призначеної експертизи, свідчить не про наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях, а про неналежне виконання стороною своїх процесуальних обов`язків.
Крім того, суд зазначає, що норми Господарського процесуального кодексу України не передбачають можливості повторного призначення однієї і тієї ж експертизи лише з підстав невиконання ухвали суду з вини особи, на яку покладено обов`язок з оплати витрат на її проведення. Неналежна реалізація стороною своїх процесуальних прав та обов`язків не може бути підставою для повторного втручання суду у процес доказування шляхом нового призначення експертизи, та ще й на стадії апеляційного провадження у справі.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що клопотання Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про призначення у справі № 916/4561/23 земельно-технічної експертизи не відповідає нормам Господарського процесуального кодексу України, а тому є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса підтримав свої доводи та вимоги, з мотивів, викладених письмово в апеляційній скарзі. Просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора у повному обсязі. 
Прокурор підтримав свої заперечення з мотивів, викладених письмово у відзиві, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду до їх електронних кабінетів.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відтак, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не була визнана обов`язковою, було відхилене клопотання апелянта про перенесення засідання і задоволено клопотання позивача про розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю інших представників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23 потребує скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Калачівської та Вознесенської Другої сільських рад» від 20.12.2011 року № 643/А-2011, зокрема, надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Калачівської сільської ради Тарутинського (нині Болградського) району Одеської області.
На виконання розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 20.12.2011 року № 643/А-2011 ТОВ «ТЕРРА КОМ» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області (за межами населених пунктів).
Між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА КОМ» також складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; список межових знаків, переданих на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевості) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого використання земель за їх наявністю.
З витягу Державного земельного кадастру від 12.08.2020 року вбачається, що земельна ділянка із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га, розташована в Одеській області, Тарутинському районі, Калачівська сільська рада (за межами населених пунктів); цільове призначення – 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель – землі сільськогосподарського призначення; проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок розроблено Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА КОМ»; відсутні відомості про обтяження у використанні земельної ділянки; 12.08.2020 року зареєстровано відповідну земельну ділянку. Додатками до відповідного витягу з Державного земельного кадастру визначено кадастровий план земельної ділянки 5124783800:01:001:1039.
12.08.2020 року відділом Головного управління Дергеокадастру у Тарутинському районі в Одеській області відкрито поземельну книгу стосовно земельної ділянки із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039. Відповідно до розділу 1 якої земельна ділянка площею 7,7715 га, розташована в Одеській області, Тарутинському районі, Калачівська сільська рада (за межами населених пунктів); цільове призначення – 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель – землі сільськогосподарського призначення (запис від 12.08.2020 р. № 001). Розділ 2 (запис від 12.08.2020 р. № 002) містить кадастровий план земельної ділянки із координатами поворотних точок меж земельної ділянки; Відповідно до розділу 3 (запис від 19.06.2021 р. № 003) земельна ділянка перебуває у комунальній власності, власником/користувачем земельної ділянки є Рада (Код ЄДРПОУ 04379226), 15.06.2021 р. здійснено державну реєстрацію права власності.
Наказом Держгеокадастру від 05.12.2020 року № 27-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 9198,1422 га, які розташовані на території Болградського (Тарутинського) району Одеської області згідно із актом приймання-передачі. Право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».
05.12.2020 року між Держгеокадастром та Радою, у відповідності до вищенаведеного наказу підписано акт приймання-передачі земельної ділянки із державної у комунальну власність, пунктом 515 якого визначено земельну ділянку із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039; площею 7,7715 га; місце розташування – Одеська обл., Тарутинський р-н, Тарутинська селищна рада; цільове призначення земельної ділянки – 16.00 землі запасу.
Відповідно інформаційної довідки від 17.08.2023 року № 343209792 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – земельної ділянки із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2388916451247), 15.06.2021 року право комунальної власності на земельну ділянку, площею 7,7715 га (запис про речове право № 42573309), зареєстровано за Радою на підставі рішення державного реєстратора від 18.06.2021 року № 58827100, документи подані для державної реєстрації – наказ Держгеокадастру від 05.12.2020 року № 27-ОТГ, акт приймання-передачі від 05.12.2020 р. між Держгеокадастром та Радою.
27.01.2023 року прокурором надіслано до Адміністрації повідомлення стосовно можливого розташування окремих земельних ділянок комунальної та приватної власності в межах 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону. Просить надати інформацію стосовно прийняття рішення (розпорядження) про вилучення земельних ділянок уздовж прикордонної смуги з ІНФОРМАЦІЯ_1 в контексті приписів статті 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою з`ясування наявності питань представництва інтересів держави в суді.
01.02.2023 року Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією надано відповідь на звернення прокурора, відповідно до якої розпоряджень щодо встановлення ширини прикордонної смуги не приймалось, так само як і не приймалось рішень про вилучення земельних ділянок уздовж прикордонної смуги з ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20.06.2023 року Держгеокадастром надіслано повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 із орієнтованою інформацією про земельні ділянки, які входять в 50 метрову смугу вздовж Державного кордону України на території Одеської області. Спірна земельна ділянка із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 входить до переліку відповідних земельних ділянок.
Аналогічну інформацію 30.06.2023 року надіслано ІНФОРМАЦІЯ_3 до Одеської обласної прокуратури. Спірна земельна ділянка із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 входить до переліку відповідних земельних ділянок.
25.09.2023 року Одеська обласна державна (військова) адміністрація звернулась до Болградської окружної прокуратури Одеської області із листом, в якому повідомляє, що не володіє інформацією стосовно реєстрації прав комунальної/приватної власності на земельні ділянки, серед яких спірна земельна ділянка, у зв`язку із відсутністю інформації заходи щодо скасування в судовому порядку права комунальної власності не вживались. Повідомляє, що не заперечує проти подачі до суду позовної заяви в інтересах Адміністрації. Із змісту листа вбачається, що його надано у відповідь на запит Прокурора від 12.09.2023 року
21.08.2023 року Державним підприємством «Одеський науково-дослідний інститут землеустрою» надано відповідь на звернення Одеської обласної прокуратури, до якої представлено схему розміщення земельної ділянки із кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 відносно Державного кордону України із Республікою Молдова на території Одеської області, відповідно до якої частина земельної ділянки знаходиться в межах нормативної прикордонної смуги державного кордону. Поворотні точки накладення на нормативну прикордонну смугу мають наступні координати: № 1 – координати: X – 5 124 177,638, Y– 3 261 208,084; № 2 – координати: X – 5 124 515,761, Y – 3 261 115,561; № 3 – координати: X – 5 124 523,628, Y – 3 261 115,067; № 4 – координати: X – 5 124 526,204, Y – 3 261 114,962; № 5 – координати: X – 5 125 061,531, Y – 3 261 072,131; № 6 – координати: X – 5 125 162,337, Y – 3 261 021,368; № 7 – координати: X – 5 125 162,871, Y – 3 261 022,227; № 8 – координати: X – 5 125 164,777, Y – 3 261 024,886; № 9 – координати: X – 5 125 166,853, Y – 3 261 027,415; № 10 – координати: X – 5 125 166,990, Y – 3 261 027,571; № 11 – координати: X – 5 125 153,370, Y – 3 261 039,059; № 12 - координати: X – 5 125 152,642, Y – 3 261 039,685; № 13 – координати: X – 5 125 150,254, Y – 3 261 041,922; № 14 – координати: X – 5 125 148,373, Y – 3 261 043,909; № 15 – координати: X – 5 125 123,767, Y – 3 261 071,368; № 16 – координати: X – 5 125 071,303, Y – 3 261 116,359; № 17 – координати: X – 5 125 072,903, Y – 3 261 080,421; № 18 – координати: X – 5 124 832,392, Y – 3 261 099,664; № 19 – координати: X – 5 124 834,131, Y – 3 261 135,390; № 20 – координати: X – 5 124 791,892, Y – 3 261 138,748; № 21 – координати: X – 5 124 783,892, Y – 3 261 102,599; № 22 – координати: X – 5 124 673,756, У – 3 261 120,013; № 23 - координати: X – 5 124 679,873, Y – 3 261 147,655; № 24 – координати: X – 5 124 524,108, Y – 3 261 160,041; № 25 – координати: X – 5 124 280,682, Y – 3 261 226,373; № 26 – координати: X – 5 124 244,954, Y – 3 261 211,244.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га; визнання незаконним та скасування п. 515 додатку до акту приймання-передачі до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»; усунення перешкод державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, що розташована за межами населених пунктів Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (запис про речове право № 42573309 від 15.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2388916451247) з одночасним припиненням права комунальної власності; усунення перешкод державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки; усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області повернути у власність держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку площею 2,8595 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039 та має 26 поворотних точок за наступними координатами: № 1 координати: X 5 124 177,638, Y 3 261 208,084; № 2 координати: X 5 124 515,761, Y 3 261 115,561; № 3 координати: X 5 124 523,628, Y 3 261 115,067; № 4 координати: X 5 124 526,204, Y 3 261 114,962; № 5 координати: X 5 125 061,531, Y 3 261 072,131; № 6 координати: X 5 125 162,337, Y 3 261 021,368; № 7 координати: X 5 125 162,871, Y 3 261 022,227; № 8 координати: X 5 125 164,777, У 3 261 024,886; № 9 координати: X 5 125 166,853, Y 3 261 027,415; № 10 координати: X 5 125 166,990, Y 3 261 027,571; № 11 координати: X 5 125 153,370, Y 3 261 039,059; № 12 - координати: X 5 125 152,642, Y 3 261 039,685; № 13 координати: X 5 125 150,254, Y 3 261 041,922; № 14 координати: X 5 125 148,373, Y 3 261 043,909; № 15 координати: X 5 125 123,767, Y 3 261 071,368; № 16 координати: X 5 125 071,303, Y 3 261 116,359; № 17 координати: X 5 125 072,903, Y 3 261 080,421; № 18 координати: X 5 124 832,392, Y 3 261 099,664; № 19 координати: X 5 124 834,131, Y 3 261 135,390; № 20 координати: X 5 124 791,892, Y 3 261 138,748; № 21 координати: X 5 124 783,892, Y 3 261 102,599; № 22 координати: X 5 124 673,756, Y 3 261 120,013; № 23 - координати: X 5 124 679,873, Y 3 261 147,655; № 24 координати: X 5 124 524,108, Y 3 261 160,041; № 25 координати: X 5 124 280,682, Y 3 261 226,373; № 26 координати: X 5 124 244,954, Y 3 261 211,244.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції.

Перш ніж здійснювати оцінку правомірності оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги по суті позовних вимог, судова колегія перевіряє підставність представництва прокурором інтересів держави, наявність порушеного права та спосіб захисту, обраний прокурором.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор у даній справі №916/4561/23 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації. 
Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до абзаців 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 05.03.2020 у справі №9901/511/19, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21).
У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі №698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі №483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі №633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.18).
Частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», серед іншого, встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто, визначений частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Із змісту позовної заяви вбачається, що прокурор в обґрунтування наявності підстав для представництва посилається на те, що спірна частина земельної ділянки (площею 7,7715 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039) знаходиться у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України та Республіки Молдова, що свідчить про її належність до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим використання.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
З матеріалів цієї справи вбачається, що прокурор 06.09.2023 звернувся із запитом до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, в якому повідомив про виявлені порушення. У вказаному запиті прокурор просив надати інформацію щодо вжиття заходів на захист інтересів держави, у тому числі в судовому порядку.
На відповідний лист окружного прокурора Одеська обласна державна (військова) адміністрація листом від 25.09.2023 року зазначила, про те, що інформація про реєстрацію прав комунальної власності, зокрема, на спірну земельну ділянку до Одеської обласної державної адміністрації не надходила, а тому заходи щодо скасування в судовому порядку права комунальної власності та державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не вживались.
Натомість, Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією, як органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, дій, спрямованих на здійснення захисту інтересів держави, вжито не було.
04.10.2023 прокурор в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направив Одеській обласній державній (військовій) адміністрації відповідне повідомлення та 19.10.2023 звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації і дотримано передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок реалізації такого захисту.
Щодо розгляду доводів апеляційної скарги у даній справі та заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та додатку до наказу (акту приймання-передачі) в частині спірної земельної ділянки, усунення перешкод державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності, припинення права комунальної власності та повернення її у державну власність.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та / або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначена як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
При цьому, особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. 
Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Зазначені правові позиції є сталими і послідовними та неодноразово висловлювалися Верховним Судом, та, зокрема, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, тощо.
Тобто, способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).
Тож, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним і правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який він просить суд визначити у рішенні. Отже, обраний позивачем спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Натомість, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, чи інтереси цієї особи, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту спірним правовідносинам тощо і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (аналогічні висновки викладені у пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).
Підсумовуючи викладене вище, потрібно наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто, рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)).
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою у спірних правовідносинах є віндикаційний позов.
Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постановах від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 (у аналогічних правовідносинах).
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення негаторного позову прокурора (визнати незаконним та скасувати наказ Держгеокадастру від 05.12.2020; визнати незаконним та скасувати п. 515 додатку до акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність; усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні прав користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Селищної ради на неї з одночасним припиненням такого права, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги щодо неї та зобов`язати Селищну раду повернути земельну ділянку у власність держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації), оскільки належним у даному випадку способом захисту є віндикаційний позов про витребування спірної частини земельної ділянки (у разі доведення належними засобами доказування її меж та місця розташування).
Водночас, у пункті 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Matthews v. the United Kingdom") від 18.02.1999, заява №24833/94, йдеться про те, що право на доступ до суду має бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним або ілюзорним".
Згідно з абзацом 6 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Щоб бути якісним, судове рішення повинно сприйматися сторонами та суспільством у цілому як таке, що може бути ефективно реалізоване (пункт 31 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень).
Отже, звернення до суду з позовною вимогою, задоволення якої не здатне поновити права позивача, не буде практичним та ефективним, а суди, розглядаючи таку вимогу, фактично здійснюватимуть "розгляд заради розгляду".
Таким чином, розгляд по суті позову, який пред`явлений з обранням неефективного та неналежного способу захисту, може не узгоджуватися з вимогами реального поновлення порушених прав, реалізації (виконання) судового рішення. Це також створює невиправдане навантаження на судові органи, які вимушені розглядати справи, що завчасно позбавлені юридичної перспективи. Вочевидь, вказане не відповідає принципу процесуальної економії, породжує питання ефективності використання ресурсів правосуддя та часового параметру ефективності судового захисту.
На відміну від розгляду спору по суті, який має супроводжуватися встановленням обставин справи і вирішенням питань про факти, для розгляду позову із завідомо неналежним способом захисту немає значення, існують чи ні ті обставини, про які стверджує позивач. Завдання ефективного судочинства і принцип процесуальної економії зобов`язують суд зробити цей висновок якнайшвидше (подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №757/23249/17).
Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту його порушених прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального законодавства, а тому оскаржуване рішення у справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову прокурора в зв`язку з обранням останнім неналежного способу захисту.
При цьому, судова колегія не надає оцінку доводам апелянта стосовно недоведеності прокурором у даній справі обставин належними та допустимими доказами у справі, оскільки суд апеляційної інстанції в даному випадку не розглядає справу по суті, виходячи з вищевикладеного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що вимоги апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, тому апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23 потребує скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури м. Болград Одеської області у повному обсязі.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23 задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2024 року у справі №916/4561/23 скасувати.
Відмовити у задоволенні позовних вимог виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури м. Болград Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації, м. Одеса до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га; визнання незаконним та скасування п. 515 додатку до акту приймання-передачі до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 27-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»; усунення перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,7715 га з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, що розташована за межами населених пунктів Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (запис про речове право № 42573309 від 15.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2388916451247) з одночасним припиненням права комунальної власності; усунення перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,8595 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039, площею 7,7715 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки; усунення перешкоди державі у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області повернення у власність держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку площею 2,8595 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 5124783800:01:001:1039.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Повний текст постанови складено 09.02.2026 року

Головуючий суддя: Г.І. Діброва

Судді: Н.М. Принцевська

Я.Ф. Савицький