ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року місто Київ
Справа № 373/656/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3726/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року (ухвалено у складі судді Хасанової В.В., повне рішення складено 19 травня 2025 року)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17250 грн та понесених судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №1333479, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, відсотки, сплатити комісію та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач не виконав умови кредитного договору.
01 квітня 2020 року згідно з умовами договору факторингу №01/04 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1333479 від 14.02.2020 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія», яке відповідно, набуло права вимоги до відповідача.
13.12.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ«ФК«ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/6 у відповідності до умов якого та згідно з додатком № 1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №1333479 від 14.02.2020 .
Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 17250 із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн; - заборгованість за відсотками становить 11250 грн., комісія 1000 грн.
ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» повідомляє, що було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором про споживчий кредит №1333479 від 14.02.2020 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Переяславський міськрайонний суд Київської області рішенням від 19 травня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись з таким рішенням представник ТОВ «ФК «Пінг-Понг» - Лановий Є.М. 23 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому оскаржуване рішення є незаконним, не обґрунтованим, ухвалене без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції допустив внутрішньо суперечливе тлумачення обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, зокрема положень Закону України «Про електронну комерцію» та Цивільного кодексу України. Так, суд дійшов помилкового висновку про недоведеність факту укладення кредитного договору, та його підписання електронним підписом відповідача .
Звертає увагу, що законодавством не передбачено зазначати номер одноразового ідентифікатора. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ. В якому вказується особа, яка створила замовлення. Суд не звернув увагу, що договір був укладений в особистому кабінеті позичальника. Суду було надано оригінал кредитного договору .
Посилається на те, що ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Договору про споживчий кредит №1333479 від 14.02.2020  перерахувало Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок НОМЕР_1 в сумі 5 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням 15238551 від 14.02.2020, копія якого знаходиться в матеріалах справи, яке відповідає вимогам та зразку, наведеному у додатку до Інструкції, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі.
Судом встановлено, що позивач змінив назву на ТОВ «Фінансова компанія СОЛВЕНТІС»

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Із наданої позивачем Анкети-заяви на кредит № 1333479, що створена 10.02.2020 вбачаються відомості про особу позичальника, сума кредиту 5 000,00 грн, строк на який надається кредит - 30 днів з 14.02.2020; дата повернення кредиту: 15.03.2020; загальна сума до повернення (сукупна вартість кредиту) - 9 750,00 грн, до якої включено: 5 000,00 грн - сума кредиту; 3 750,00 грн - проценти за користування кредитом за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. В Анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви позичальника, зокрема вказано, що 14.02.2020 о 11:36:48 відбулось підписання договору. По заяві позичальника № 1333479 кредитодавцем прийнято рішення 14.02.2020 про погодження умов кредитування на суму кредиту 5 000,00 грн, який надається на строк 30 днів; комісія за надання кредиту 20,00 % одноразово; процентна ставка 2,50 % за кожен день користування кредитом.
До матеріалів справи також долучено кредитний договір № 1333479 (індивідуальна частина) від 14.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідно до якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Пунктом 1.3 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів з 14.02.2020.
Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.
Положеннями п. 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.
Із пункту 6.1 договору суд встановив, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно п. 6.5 встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Пунктом 3.2.6 договору передбачено право кредитодавця передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб у будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.
Додатком № 1 до договору є Графік розрахунків, згідно якого у день закінчення строку, на який надається кредит, а саме: 15.03.2020 позичальник повинен повернути кредит у розмірі 5 000,00 грн та сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1 000,00 грн, а також проценти, що розраховані за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом - 3 750,00 грн, а всього 9 750,00 грн.
За змістом п. 2.1 кредит надається позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої ним для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.
Також із платіжного доручення № 15238551 від 14.02.2020 вбачається, що ТОВ «Мілоан» як платником перераховано ОСОБА_1 на банківську картку «Mastercard» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн із зазначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору 1333479.
01.04.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали Договір факторингу № 01/04, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором.
Представником позивача у тексті позовної заяви зазначено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» змінило свою назву на ТОВ «ВІН Фінанс», проте доказів цього не надано.
До позовної заяви додано копії платіжних інструкцій за період з 02.07.2020 по 14.05.2021 про перерахування ТОВ «ВІН ФІНАНС» грошових коштів відповідно до договору факторингу № 01/04 від 01.04.2020.
13.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» уклали Договір факторингу №1/6, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
З Витягів з Додатків до договорів факторингу № 01/04 від 01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а також № 1/6 від 13.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», які є ідентичними та завірені посадовими особами ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «ВІН ФІНАНС» відображено залишок боргу на момент відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1333479 від 14.02.2020 на загальну суму 17250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - тіло кредиту; 11 250,00 грн - відсотки; 1 000,00 - комісія.
На підтвердження суми кредитної заборгованості, яку позивач ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просить стягнути з відповідача до позовної заяви долучено складену первісним кредитором (ТОВ «Мілоан») інформацію під назвою «Відомість про щоденні нарахування та погашення» за договором № 1333479 укладеного з ОСОБА_1 , який охоплює період з 14.02.2020 по 14.05.2020.
Згідно згаданої «Відомості» кредитодавця у день укладання договору 14.02.2020 відповідачу ОСОБА_1 зараховано надання кредиту в розмірі 5 000,00 грн, а також нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 000,00 грн. З наступного дня з 15.02.2020 до 14.05.2020 протягом 90 днів нараховані щоденні проценти по 125,00 грн за ставкою визначеною у договорі 2,50 %. У підсумку визначено загальний борг за кредитом у розмірі 17 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - тіло кредиту; 11 250,00 грн - відсотки; 1 000,00 - комісія.
Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. 
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, умов та порядку нарахування відсотків, комісій та інших сум, заявлених позивачем до стягнення.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що:
- кредитний договір не містить відомостей про його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який би відповідав вимогам закону «Про електронну комерцію» та закону «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто в договорі відсутня відмітка про скріплення електронним підписом і його укладення дистанційно;
- ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» не надало належних доказів перерахування коштів відповідачу, позивач надав копію платіжного доручення № 15238551 від 14.02.2020 з якої вбачається, що ТОВ «Мілоан» як платником перераховано ОСОБА_1 на банківську картку «Mastercard» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн із зазначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору 1333479 з прикладенням печатки товариства (а.с. 52). Проте вона не може вважатися належним доказом надання кредиту на підставі вказаного договору, оскільки не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. Надана ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу. В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок  ОСОБА_2  на підставі договору про споживчий кредит № 15238551 від 14.02.2020, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу.
- за таких обставин, суд зробив висновок про недоведеність позивачем виникнення між ним та відповідачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які б були прийняті відповідачем, не доведення самого факту надання відповідачу споживчого кредиту, а отже і не доведення наявності простроченого грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем та його розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог повністю;

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Апелюючи до незаконності висновків суду про відсутність підпису відповідача на кредитному договорі, скаржник указував, що матеріали справи містять докази такого підписання.
Колегія суддів надає оцінку вказаним доводам апеляційної скарги та відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.
Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі № 129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір про надання споживчого кредиту був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором , номер якого позивач не зобов`язаний зазначати, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, звертаючись до суду із позовом, позивач не надав доказів на підтвердження факту підписання договору, відповідно до вимог закону «Про електронну комерцію», що має істотне значення для розгляду справи та є процесуальним обов?язком позивача.
Надана суду копія кредитного договору не містить доказів його належного підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки з копії кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_3 виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи.

Крім того, позивач, на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та виконання ТОВ «Мілоан» як позикодавцем його умов в частині передачі грошових коштів позичальнику у сумі 5 000 грн, у позовній заяві посилається на платіжне доручення.
Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення № 15238551 від 14.02.2020 , колегія суддів дійшла висновку, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» ОСОБА_4 грошових коштів як кредитних в сумі 5 000 грн, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції).
Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору.
Посилання позивача на те, що він не є банківською установою, не звільняло його від обов`язку доказування. Позивач не ініціював витребування судом в банку через який здійснювався переказ коштів на картку про проведення такої банківської операції.
За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту як укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_5 кредитного договору, так і факту перерахування останньому кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, викладених у його рішенні, не спростовують, зводяться до незгоди із таким рішенням за відсутності обґрунтованих доводів щодо помилковості встановлених обставин справи та зроблених на їх підставі висновків, а тому колегія суддів їх відхилила як безпідставні. 
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Оскільки суд першої інстанції докладно та мотивовано оцінив усі доводи позивача, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, відсутня необхідність повторно наводити мотиви їх відхилення. Колегія суддів повністю погоджується із тими висновками суду першої інстанції, які висловлені ним в оскаржуваному рішенні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 83, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»  - залишити без задоволення.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова