Справа № 346/1790/25 
Провадження № 22-ц/4808/1644/25 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2025 року                                                                        м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Коломийська міська рада,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано- Франківської області від 09 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Яремин М.П.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батьками позивачки були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Остання була спадкоємцем після смерті свого чоловіка, яка прийняла спадщину. Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіт від імені ОСОБА_4 не посвідчувався, спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині не має. 
Позивачка звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті матері, однак, нотаріус відмовила їй у його видачі у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на житловий будинок відсутній.
Також зазначила, що відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
У позивачки був дід та баба ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які померли. У них було троє дітей: ОСОБА_7 (померла), ОСОБА_8 (померла) та ОСОБА_9 , який тривалий час не проживає в Україні, має іноземне громадянство Латвії та заяву про прийняття спадщини не подавав. 
ОСОБА_6 за життя складено заповіт на користь позивачки. З метою оформлення спадщини за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 позивачка звернулася до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на житловий будинок у неї відсутній. 
Просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказані житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Суд визнав в порядку спадкування за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м та господарські будівлі та споруди: гараж-літера «Б», літню кухню – літера «В»; погріб – літера «Ж»; вбиральню літера «З»; криницю –«№1»; огорожу «№2» та «№4»; ворота «№3», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у визнанні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить суд скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 вересня 2025 року в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд встановив, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до колгоспного двору, тому відповідачами повинні бути члени колгоспного двору. Однак суд не врахував, що з осіб, які проживали у будинку станом на 01.07.1991 року ніхто не може претендувати на власність. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 померли, а ОСОБА_9 проживає за кордоном тривалий час і тривалий час не брав участі у веденні домашнього господарства, не звертався до компетентних органів із заявою про витребування своєї частки, а отже втратив своє право на частку як член колишнього колгоспного двору і з цього приводу в родині немає спору.
Посилається на те, що поділ майна, належного колгоспному двору та збереження після припинення колгоспного двору провадиться за правилами ст.ст.123 і 126 ЦК Української РСР. Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років не брав участі своєю працею і коштами у веденні господарства. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у ведені господарства в зв`язку з призовом на строкову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.
Судом не враховано висновки, які викладені у постанові Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі №6-145цс13.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку. Апеляційним судом за місцем реєстрації місця проживання ОСОБА_1 надсилалася судова повістка-повідомлення, яка повернулась на адресу Івано-Франківського апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З огляду на те що кореспонденція, яка була адресована позивачці, повернута до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України вона є такою, що отримала судову повістку-повідомлення. 
Крім того, її інтереси представляє адвокат Атаманюк В.М., який повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки-повідомлення в його електронний кабінет і відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки цій особі.

У судове засідання Коломийська міська рада не з`явився у судове засідання, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року оскаржується в частині відмови позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок  АДРЕСА_1 . Рішення суду в частині визнання права власності за позивачкою на житловий будинок АДРЕСА_1 не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_2 суд виходив з того, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 . Станом на 01.07.1990 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_5 (голова), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_9 (син) та ОСОБА_7 (дочка). Всі члени колгоспного двору мали право власності на частку в колгоспному дворі. Суд дійшов висновку, що вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на спірний будинок заявлено до неналежного відповідача Коломийської міської ради. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 01.02.1991 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 208 від 12.12.1990 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 01.02.1990 року в реєстрову книгу № 273 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , з приналежними до нього будівлями і спорудами, зареєстровано за ОСОБА_5 , будинок належить до колгоспного двору, головою колгоспного двору. 
Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 13.11.2024 року, спірне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку загальною площею 73,1 кв. м., житловою площею 20,1 кв. м. та господарських будівель і споруд: сараю - літера «Б»; вбиральні - літера «В»; криниці - «№ 1»; огорожі – «№ 2». Рік побудови будинку – 1956.
Згідно заповіту, посвідченого 13.12.2000 року секретарем Воскресинцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 54, ОСОБА_5 заповів, в тому числі належний йому житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , 1953 року народження.
Згідно з даними копії заповіту, посвідченого 04.11.2005 року сільським головою Сопівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 01-22, ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .
ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 08.10.2013 року секретарем Воскресинцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 63
Згідно з даними свідоцтв про смерть серій НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Воскресинці Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Коломия Івано-Франківської області, ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Воскресінці Коломийського району Івано-Франківської області.
Відповідно до довідки № 35, виданої 20.02.2024 року Воскресинцівського старостинського округу станом на 01.07.1990 року в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_5 – голова двору; ОСОБА_6 – дружина; ОСОБА_9 – син; ОСОБА_7 – дочка.
Тип двору – колгоспний. На час смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в господарстві були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . На час смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) в господарстві вона була зареєстрована одна. 
Заповіт від імені ОСОБА_5 у вказаній сільській раді не посвідчувався. Заповіт від імені ОСОБА_6 , посвідчений у виконкомі Воскресинцівської сільської ради 08.10.2013 року за № 63, не змінювався та не скасовувався.
06.04.2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Першої Коломийської райдержнотконтори із заявами про прийняття спадщини, в тому числі на житловий будинок в АДРЕСА_3 , після смерті своєї дочки ОСОБА_7 .
09.10.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулись до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорця В.М. із заявами про прийняття спадщини після смерті свого батька та чоловіка ОСОБА_5 
08.10.2013 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорця В.М. із заявою про прийняття спадщини, а 14.03.2018 року та 27.06.2023 року із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 18.01.2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлим ОСОБА_5 , спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 120 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року           № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Встановивши, що спірне домоволодіння, а саме будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , відносилось до колгоспного двору, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність», членами його були: ОСОБА_5 – голова двору; ОСОБА_6 – дружина; ОСОБА_9 – син; ОСОБА_7 – дочка,суд дійшов вірного висновку, що кожному члену колгоспного двору належала частка в цьому спірному будинку.
ОСОБА_9 , який був членом колгоспного двору і який має на частку в цьому будинку не залучений позивачкою в якості відповідача по справі.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно частин першої, третьої-четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведеде, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України   2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові  від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року). Аналогічні положення передбачені і у чинному ЦПК України.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Коломийська міська рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки до справи не залучений ОСОБА_9 .
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі -- Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).
Довідкою  Воскресинцівського старостинського  округу від 20.02.2024 року №35 підтверджується, що  спірний будинок будинок з господарськими будівлями за адресою:  АДРЕСА_1 , відносився до колгоспного двору, станом на 01.07.1990 року в будинку був зареєстрований ОСОБА_9 .
Доказів тоого, що ОСОБА_9 станом на момент введення в дію Закону «Про власність» (15 квітня 1991 року) членом колгоспного двору не був позивачкою не надано.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачкою не надано суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції доказів того, що ОСОБА_9 втратив право на частку в майні колгоспного двору, не надано суду доказів того, що ОСОБА_9 не менше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Проживання ОСОБА_9 тривалий час за кордоном не свідчить про втрату права особи на частку як колишнього члена колгоспного двору.
Відмова у позові з підстав не залучення належного відповідача не позбавляє права позивачки на звернення до суду з такими вимогами, залучивши у якості відповідачів усіх заінтересованих осіб.
Посилання скаржниці на застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі №6-145цс13 є безпідставними, оскільки позивачка у апеляційні скарзі не посилається на те, що суд неправильно визначив, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, саме позивачкою надано довідку від 20.02.2024 року №35 де зазначено, що тип двору колгоспний.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на позивачку.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий                                                  В.М. Луганська

Судді:                                                  В.А. Девляшевський

                                                Є.Є. Мальцева