Справа № 523/5184/25
Провадження №2-о/523/133/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2026 р.   м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М., 
присяжних: Шурдова С.М., Колесникова В.А. 
за участю секретаря - Березніченко В.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення особи померлою,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Пошали К.С. звернулась до суду із заявою в якій просить оголосити померлим її чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заява мотивована тим, що вона з 27.08.2022р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був призваний на військову службу під час мобілізації та проходив службу. Втім, у 27.01.2023р. вона отримала сповіщення про зникнення безвісти її чоловіка, ОСОБА_2 31.12.2022р. До теперішнього часу медичного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 вона не отримала. 
За фактом зникнення безвісти відкрито кримінальне провадження, а ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. 
Оголошення її чоловіка померлим необхідно заявниці задля успадкування майна. 
З урахуванням викладених обставин заявниця просить оголосити її чоловіка померлим на підставі статті 46 ЦК України.
Ухвалою суду від 03.04.2025року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження. До участі у справі залучено в якості заінтересованої особи військову частину НОМЕР_1 , Міністерство оборони України.
Міністерство оборони України 17.04.2025р. надало заперечення на заяву, в яких просило відмовити у задоволенні заяви з огляду на відсутність обґрунтованих підстав, зокрема рішення суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Для оголошення фізичної особи померлою суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина, відсутність безумовних доказів унеможливлює оголошення особи померлою, що викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц та від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц.
Достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізу і зіставлення інформації про вилучення людських останків, наданої пошуковими групами, посмертної інформації про такі останки, наданої бюро судово-медичної експертизи, інформації про профілі ДНК та результати зіставлення ДНК, надані ДНК лабораторіями, з інформацією, що відома про особу, зниклу безвісти за особливих обставин. Ця інформація міститься у комплексному звіті про ідентифікацію.
У разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України).
Також представник заінтересованої особи просив врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/11021/22, в якій зазначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.
Заявник не з`явилася до судового засідання. Від її представника – адвоката Пошали К.С. надійшла заява про підтримання заяви та розгляду справи за відсутності заявника. 
Заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції не забезпечили участі представників у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини першої-третьої статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Відтак, підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у змісті постанови від 02 липня 2024 року у справі № 183/3972/22 (провадження № 61-11515св23).
Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (частина перша статті 47 ЦК України). 
Особливістю справи, яка розглядається судом є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні її смерті.
Відповідно до визначення терміну «біологічна смерть», закріпленого змістом статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», біологічною смертю є, зокрема, незворотне припинення кровообігу та дихальних функцій.
Відтак смерть фізичної особи є незворотним припиненням життєдіяльності організму.
Одночасно зі смертю фізичної особи припиняється і її цивільна правоздатність (частина четверта статті 25 ЦК України).
Оголошення громадянина померлим, своєю чергою, має на меті усунення правової невизначеності, що склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час відсутня за місцем свого постійного проживання, а місце її перебування є невідомим.
Як зауважено Верховним Судом у змісті постанов від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20 (провадження № 61-14634св21), від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23 (провадження № 61-14137св23), від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23 (провадження № 61-4764св24), особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи.
При вирішенні цієї категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №148/1207/22 (провадження № 61-14338св23) та від 04 червня 2025 року в справі № 591/11696/23 (провадження № 61-1619св25)).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Як уже зазначалося при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою.
Відтак предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою.
На підтвердження доводів заяви про оголошення ОСОБА_2 померлим заявниця надала суду наступні докази: 
копію паспорта заявниці та копію паспорта ОСОБА_2 з довідками про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру;
копію свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 про реєстрацію шлюбу 27.08.2022р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
Витяг з Єдиного реєстру зниклих безвісти за особливих обставин від 01.07.2023р. з якого слідує, що ОСОБА_2 є особою яка перебуває в розшуку, як особа яка зникала безвісті, в межах кримінального провадження № 12023162490000029000 від 05.01.2023р., дата набуття статусу 29.06.2023р.;
довідку про безпосередню участь солдата ОСОБА_2 в період з 28.12.2022р. по 31.12.022р. у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебував в н.п. Солідар, Донецької області. 
повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.01.2023р. на ім`я ОСОБА_1 , про те, що стрілець-помічник гранатометник механізованого відділення в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 зник безвісти 31.12.2022р. у м. Солідар, Бахмутського району, Донецької області при виконанні бойового завдання з забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, відсічі і стримуванні збройної агресії;
Вищезазначені докази не містять відомостей щодо предмета доказування, зокрема таких, що могли б підтвердити як вірогідну смерть ОСОБА_2 під час активних бойових дій на території м. Солідар, Донецької області.
Відтак, суд заважає, що звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які б свідчили про вірогідну смерть ОСОБА_2 у місті Солідар Донецької області у період, визначений останньою у змісті заяви, тобто не надала до суду доказів на підтвердження обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель ОСОБА_2 . 
Надане повідомлення про безвісну відсутність ОСОБА_2 від 27.01.2023р. а так саме і витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті самі по собі не можуть бути безперечним, достатнім та нележаним доказом ймовірної смерті ОСОБА_2 під час активних бойових
Надані докази лише підтверджують втрату зв`язку з між заявницею та ОСОБА_2 , що може свідчити про його зникнення безвісти, однак не дає підстав для висновку про наявність правових підстав для оголошення останнього померлим.
Аналогічних висновків щодо недоведеності обставин, які могли б слугувати підґрунтям для висновку про наявність підстав для оголошення особи померлою дійшов Верховний Суд, зокрема, у змісті постанови від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23 (провадження № 61-1619св25).
Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність заяв про оголошення ОСОБА_2 померлим, а як наслідок на відсутність правових підстав для її задоволенню на підставі частини другої статті 46 ЦК України.
З тих же самих підстав, а саме за відсутності достатніх та належних доказів суд не вбачає достатніх правових підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим на підставі частини першої статті 46 ЦК України, тобто на загальних підставах за збігом трьох років з часу його безвісної відсутності. 
Крім того, як зауважено Великою Палатою Верховного Суду у змісті пункту 62 постанови від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24): «Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи».
Отже аналіз наведеного дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе виключно за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою, чого не було здійснено заявницею у даній справі. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви. 
На підставі наведеного, керуючись статтею 46 ЦК України, ст.ст.247,294,305-308,354 ЦПК України, 
ВИРІШИВ 

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення особи померлою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
Повне рішення складено 29 січня 2026р.  

Суддя 

Присяжні: