ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6471/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення від 28.04.2025 №084650011507 про відмову у призначенні пенсії згідно з п.4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу:
- періоди роботи з 08.08.1985 до 20.12.1985, з 07.07.1986 до 04.11.1986, з 06.01.1989 до 17.07.1992, з 18.09.1992 до 04.12.1994, з 01.04.1999 до 03.03.2000;
- періоди його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 до 29.06.2022, з 01.07.2022 до 10.08.2022, з 16.08.2022 до 08.10.2022, з 14.10.2022 до 05.04.2023, з 07.04.2023 до 01.09.2023, з 14.09.2023 до 18.09.2023, з 01.04.2025 до 09.04.2025 - у пільговому обчисленні - один місяць військової служби за три місяці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати з 21 квітня 2025 року пенсію за віком (із зниженням віку) відповідно до п.4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч чинному законодавству не врахував зазначений страховий стаж для призначення пенсії. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.04.2025 №084650011507 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно з п.4 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2025 та зарахувати до його страхового стажу: періоди роботи з 08.08.1985 до 20.12.1985, з 07.07.1986 до 04.11.1986, з 06.01.1989 до 17.07.1992, з 18.09.1992 до 04.12.1994, з 01.04.1999 до 03.03.2000, періоди його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 до 29.06.2022, з 01.07.2022 до 10.08.2022, з 16.08.2022 до 08.10.2022, з 14.10.2022 до 05.04.2023, з 07.04.2023 до 01.09.2023, з 14.09.2023 до 18.09.2023, з 01.04.2025 до 09.04.2025 - у пільговому обчисленні - один місяць військової служби за три місяці, а за наслідками розгляду прийняти відповідне рішення.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ПФУ у Вінницькій області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначає, що рішення Головного управління від 28.04.2025 №084650011507 законно відмовлено в призначенні дострокової пенсії відповідно до п.4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Апелянт стверджує, що зобов`язання суду зарахувати стаж позивачу є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 та від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від ОСОБА_1 18.08.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Позивач 21.04.2025 звернувся до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
Розглянувши за принципом екстериторіальності заяву позивача та додані до неї документи, Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №084650011507 від 28.04.2025 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років. Страховий стаж позивача - 20 років 7 місяців 14 днів. Не зараховано в страховий стаж періоди роботи:
- період роботи в колгоспі згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 з 08.08.1985 до 20.12.1985, оскільки дані про роботу в колгоспі внесено з порушенням вимог постанови РМ СРСР № 310 від 21.05.1975 «Про трудові книжки колгоспників", зокрема згідно п.6 якої визначено, що усі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою, разом з тим печатки проставлено не на усіх записах;
- з 01.04.1999 до 03.03.2000, оскільки відсутня дата та номер документу, на підставі чого внесені в трудову книжку;
- періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_3 від 25.06.1993, з 07.07.1986 по 04.11.1986, з 06.01.1989 по 17.07.1992, з 18.09.1992 по 04.12.1994, оскільки даний дублікат видано з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованої в МЮУ 17.08.1993 за №110, відповідно до якої особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї) зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після зяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділі "Відомоті про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами записується по окремих періодах роботи. В той час як дата видачу дубліката трудової книжки не відповідачає періоду роботи, на якому працював заявник на час видачі дублікату;
- період навчання згідно НОМЕР_3 від 25.06.1993, оскільки відсутній запис про початок навчання. Зарахування даних періодів роботи до трудового стажу можливо після надходженя уточнюючої довідки з місця роботи.
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).
Так, згідно зі статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такі самі положення передбачені п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), а саме: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 1.1.Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств,сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.2. Інструкції, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п. 2.4. цієї Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Таким чином, основний документ, який підтверджує трудовий (страховий) стаж є трудова книжка.
Лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо доводів апелянта про відсутні правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 з 08.08.1985 до 20.12.1985, оскільки дані про роботу в колгоспі внесено з порушенням вимог постанови РМ СРСР № 310 від 21.05.1975 «Про трудові книжки колгоспників"; з 01.04.1999 до 03.03.2000, оскільки відсутня дата та номер документу, на підставі чого внесені в трудову книжку; період роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_3 від 25.06.1993 з 07.07.1986 по 04.11.1986, з 06.01.1989 по 17.07.1992, з 18.09.1992 по 04.12.1994, оскільки даний дублікат видано з порушенням Інструкції № 58 від 29.07.1993; період навчання згідно НОМЕР_3 від 25.06.1993, оскільки відсутній запис про початок навчання, колегія суддів зазначає таке. 
Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.
Судова колегія зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. з підстав наявності не підтвердження зміни прізвища у записах трудової книжки.
Суд зауважує, що на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19, від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Колегія суддів вказує, що періоди трудової діяльності позивача належним чином підтверджені трудовою книжкою, дублікатом трудової книжки, а отже підстав для неврахування їх до страхового стажу позивача немає. Жодних належних і допустимих доказів зворотного до суду не надано та матеріали справи не містять.
В свою чергу, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даного періоду роботи Пенсійним фондом України здійснено не було. 
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19, від 17 вересня 2024 року у справі № 440/4164/23 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, тому що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 415/4914/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі № 159/4315/16-а, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17 та від 26 квітня 2021 року у справі № 348/2180/16-а, згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів, те, що печатки проставлено не на усіх записах, а також відсутня дата та номер документу, на підставі чого внесені в трудову книжку, відсутній запис про початок навчання, не є такими факторами, що свідчать про недійсність такого запису чи про недостовірність здійсненого запису. 
Щодо доводів відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_3 від 25.06.1993, з 07.07.1986 по 04.11.1986, з 06.01.1989 по 17.07.1992, з 18.09.1992 по 04.12.1994, оскільки дата видачі дубліката трудової книжки не відповідачає періоду роботи, на якому працював заявник на час видачі дублікату, слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Пункт 2.23 Порядку №22-1, визначає, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. 
Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58), визначено порядок отримання працівником дублікату трудової книжки у разі її втрати. Так, відповідно до підпункту 5.1 розділу 5 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник (підпункт 5.6 розділу 5 Інструкції № 58).
Під час розгляду даного спору судом досліджено, що позивачем надано відповідачеві дублікат трудової книжки, виданий 25.06.1993, замість втраченої, зіпсованої тощо, трудової книжки, такий дублікат є також оригіналом документа про стаж, який має бути враховано відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що дата заповнення (25.03.1993) календарно не відповідає періоду роботи (з 07.07.1986 по 04.11.1986; з 06.01.1989 по 17.07.1992, з 18.09.1992 по 04.12.1994), оскільки це є саме дублікатом трудової книжки, виданим після втрати чи зіпсування трудової книжки.
Згідно матеріалів справи, дублікат трудової книжки НОМЕР_3 , виданий 25.06.1993 на ім`я ОСОБА_1 містить записи щодо спірних періодів роботи: з 07.07.1986 по 04.11.1986; з 06.01.1989 по 17.07.1992, з 18.09.1992 по 04.12.1994.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення та дії відповідача порушують право позивача на пенсійне забезпечення, ґарантоване Констатуцією України, без належних та доведених підстав, що унеможливлюють здійснити таке призначення чи з проведеною перевіркою щодо достовірності поданих позивачем документів.
Що стосується доводів апеляційної скарги про втручання суду в дискреційні повноваження Головного управління, то вони є помилковими.
Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області неправомірно відмовило у призначенні пенсії, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально та позивачем дотримано всі необхідні умови щодо його реалізації, суд вважає, що у даному випадку у відповідачів відсутня дискреція, як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Як слідує з аналізу положень статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому, перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Задоволення вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи позивача, а за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії дозволить ефективно відновити порушені права позивача та не буде становити втручання у дискреційні повноваження відповідача.
Якщо дискреція органу передбачає лише два варіанти поведінки, і за наявних обставин доведено та встановлено судом, що "відмова" була незаконною, то зобов`язання судом органу державної влади задовольнити певне клопотання, вчинити відповідні дії не буде заміною повноважень, а буде способом відновлення порушених прав та інтересів суб`єкта, законності та справедливості загалом, як це передбачено Конституцією та Кодексом адміністративного судочинства України.
Щодо доводів апелянта в чатсині позоних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоди його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 до 29.06.2022, з 01.07.2022 до 10.08.2022, з 16.08.2022 до 08.10.2022, з 14.10.2022 до 05.04.2023, з 07.04.2023 до 01.09.2023, з 14.09.2023 до 18.09.2023, з 01.04.2025 до 09.04.2025 - у пільговому обчисленні - один місяць військової служби за три місяці, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII), передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 4 вказаної статті Закону № 2232-XII, передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), зокрема, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З наведеного слідує, що час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в бойових діях в особливий період, зараховується до його страхового стажу, на чому також цілком обґрунтовано наголосив суд першої інстанції.
За положеннями ст. 57 Закону № 1788-XII, пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
Зарахування періоду проходження військової служби у трикратному розмірі регулюється Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, яке затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (далі - Положення № 530).
Пунктом 1.1. Положення № 530, визначено порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим з військової служби.
Пунктом 2.3 розділу 2 Положення № 530, передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що участь позивача в бойових діях підлягає зарахуванню до його трудового стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у від 02.04.2020 у справі №185/4140/17, від 18.01.2023 у справі № 1.380.2019.003739.
У даному ж випадку, згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 22.02.2025 №1564/1493 ОСОБА_1 дійсно в період з 24.02.2022 до 29.06.2022, з 01.07.2022 до 10.08.2022, з 16.08.2022 до 08.10.2022, з 14.10.2022 до 05.04.2023, з 07.04.2023 до 01.09.2023, з 14.09.2023 до 18.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Пологівському районі, Малинівській сільській ТГр (н.п. Полтавка). Підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №99т від 11.03.2022, журнал бойових дій військової частини НОМЕР_4 (розпочатий 24.02.2022), обліковий номер 2дкс за р/з, наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 15.03.2022 №9 (зв.а.с.17).
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_5 від 10.04.2025 №497 позивач у період з 01.04.2025 до 09.04.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Новоандріївка Оріхівської міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області. Підстава: Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_6 № 15 т від 30.07.2024 (зв.а.с.18).
Відповідачем дані обставини поставлені під сумнів не були та не спростовуються.
У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі №580/6471/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

О.В.Карпушова