Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/2793/25
Номер провадження2/173/357/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
28 січня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову зазначає, що уклала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають двох дітей, одна з яких неповнолітня: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день вони не проживають спільно, шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведуть, ніяких стосунків взагалі не мають. Сім`я розпалася в зв`язку з тим що вони з відповідачем не зійшлись поглядами на сімейне життя, між ними постійно виникали суперечки та сварки. Вважаю, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя, та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх спільних дітей. З підстав наведених вище, збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.
Також, між сторонами на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання доньки ОСОБА_4 , тому позивач просить шлюб з відповідачем розірвати та стягнути на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача.
Провадження у справі відкрито 17.11.2025.
У судове засідання сторони не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, але проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів заперечував з тих підстав, що з нього вже стягнуто за рішенням суду аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі частини доходу. Погоджується на сплату аліментів, але за умови, щоб загальна сума стягнених аліментів на обох дітей становила 1/3 частин його доходу. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідив надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено судом, 22 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 187.
Подружжя має двох спільних дітей, одна з яких неповнолітня: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
В свою чергу, згідно ст.ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, спільне господарство не веде. Також вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.
При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.
Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , в якому батьками дитини зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Малолітня дитина проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, що підтверджено довідкою від 02.06.2025 № 1220-7002244252 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно ч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.
Відповідно до п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька.
Суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Враховуючи, що відповідач, крім повідомлення про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання, не надав суду жодних доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, суд доходить висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів свого доходу щомісяця. 
При цьому, оцінюючи заперечення відповідача, суд зазначає, що рішенням Верхньодніпровського районного суду від 08.12.2025 з відповідача на користь позивача стягнені аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини доходу. Згідно рішення суду відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання сина на період навчання у розмірі 1/4 частини доходу. 
Водночас, наявність у відповідача зобов`язання сплачувати аліменти на іншу повнолітню дитину сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів, зазначених позивачем. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про його обмежені матеріальні можливості або інші обставини, що унеможливлюють сплату аліментів на неповнолітню доньку у розмірі 1/4 частини доходу.
Суд вважає, що визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки саме у розмірі 1/4 частини доходу відповідатиме інтересам дитини, яка в силу свого віку не має самостійних джерел доходу та повністю залежить від матеріального забезпечення батьків.
Таким чином, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 182 - 183 СК України розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та буде в достатній мірі відповідати потребам дитини. 
Таким чином, суд доходить висновку про доведеність заявлених позовних вимог, тому вони підлягають задоволенню.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 09.10.2025, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.
Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах платежу за один місяць.
На підставі чого, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач при зверненні до суду понесла витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, зазначена позовна вимога була задоволена, отже вказані витрати належить стягнути з відповідача на користь позивача.
Крім того, оскільки рішення в частині стягнення аліментів ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1331,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів – задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 22.07.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 187 – розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище - « ОСОБА_5 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2025 до досягнення дитиною повноліття.
Рішення згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн. 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв