Справа № 333/10672/25
Провадження № 3/333/154/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2026 року    м. Запоріжжя 
Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б., розглянувши об`єднані матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – в матеріалах справи відсутній, 
-за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 1 ст. 122-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 
В С Т А Н О В И В:
23.10.2025 року, о 00 год. 04 хв., водій ОСОБА_1 , за адресою: м. Запоріжжя, вул. Володимира Українця, буд. 28-а, керував транспортним засобом марки «HYUNDAI I30», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку в спеціальному медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. Про повторність попереджений.
Крім того, 23.10.2025 року, о 00 год. 04 хв., за адресою: м. Запоріжжя, вул. Володимира Українця, буд. 28-а, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «HYUNDAI I30», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не виконав вимогу поліцейського про зупинку, яка здійснювалася шляхом увімкнення проблискових маячків синього і червоного кольорів та увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
У судове засідання, призначене на 27.11.2025 року ОСОБА_1 не з`явився з невідомих причин, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено до 12.12.2025 року. 
11.12.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його явки у судове засідання, що підтверджено медичною довідкою, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено до 21.01.2026 року. 
21.01.2026 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його явки в судове засідання, що підтверджено медичною довідкою, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено до 06.02.2026 року. 
У судове засідання 06.02.2026 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином повідомлявся судом у встановленому законом порядку, шляхом направлення повідомлення sms на мобільний номер телефону, зазначений ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також, суддя через офіційний веб-портал судової влади України шляхом розміщення оголошення викликав ОСОБА_1 до суду.
Поважність причини своєї неявки 06.02.2026 року ОСОБА_1 не повідомив, клопотань чи заяв на адресу суду на момент розгляду справи від нього не надходило, хоча йому достеменно було відомо про те, що розгляд справи відбудеться в Комунарському районному суді м. Запоріжжя.
Оцінюючи вказані обставини, поведінку ОСОБА_1 , суддя дійшов до висновку, що останній зловживає своїми правами, а його неявка у судові засідання без поважних причин свідчить про затягування розгляду справи і впливає на розумні строки розгляду справи, тому було прийнято рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 . 
Під час прийняття вказаного рішення суддя також враховував положення ч. 2 ст. 268 КУпАП, відповідно до яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-1, 130 КУпАП не є обов`язковою.
Розглянувши справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , дослідивши матеріали вказаної справи, суддя дійшов до такого.
До суду адміністративна справа відносно ОСОБА_1 надійшла за скоєння останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Водночас, диспозицією ч. 2 ст. 130 КУпАП, встановлена відповідальність за дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинені повторно протягом року.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09.06.2011 року по справі «Лучанінова проти України», від 30.05.2013 року по справі «Малофєєва проти Росії», від 20.09.2016 року по справі «Карелін проти Росії», суддя приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суддя, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року).
В порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення (при викладенні суті адміністративного правопорушення) не зазначено, що ОСОБА_1 є особою, яка протягом року вчинила будь-яке з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вважаю, що порушення, допущене працівником поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є важливе значення в контексті реалізації права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, за вказаних обставин у судді відсутні підстави розглядати дану справу за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Водночас, вважаю за можливе розглянути справу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як в такому випадку не буде погіршено становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і саме за вказаною частиною ст. 130 КУпАП сформульована суть адміністративного правопорушення у відповідному протоколі.
Процес притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі – Порядок); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (далі – Інструкція № 1395); Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина перша ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження обстеження.
Вказаний висновок суду підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 491235 від 23.10.2025 року, яким ОСОБА_1 звинувачено у керуванні транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку в спеціальному медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин; рапортом поліцейського УПП в Запорізькій області ДПП Тодорчука В. від 23.10.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.10.2025 року, згідно з якими ОСОБА_1 відмовився від огляду; довідкою бази даних «Адмінпрактика»; довідкою інспектора відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області ДПП, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 26.11.2009 року; диском «ЕПР 1 № 491235 В» з відеозаписом події, яка мала місце 23.10.2025 року, на якій зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт відмови пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога на місці зупинки транспортного засобу під відеофіксацію.
Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала, ОСОБА_1 від підпису в протоколі та від надання письмових пояснень відмовився, останньому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Сукупність встановлених обставин свідчить, що під час події ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Частиною першою ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Норми Правил дорожнього руху України встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія, суб`єктивні бачення) Правила дорожнього руху України не містять.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Згідно з пунктами 1, 7, 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується відмова від проходження огляду, що є окремим видом об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а не перебування в стані сп`яніння.
Так суддя виходить з того, що згідно з протоколом особа притягається до відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
При цьому посилання в протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідає роз`ясненням, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.
З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
В даному випадку працівники поліції, оцінивши зовнішній вигляд та поведінку, дійшли до висновку, що ОСОБА_1 може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог Правил дорожнього руху України запропонували йому пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі.
З огляду на викладене всі наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Згідно з п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
Згідно з п. 8.9 б Правил дорожнього руху України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою, в тому числі, увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів – вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У матеріалах справи міститься диск з відеозаписами з відеореєстратора патрульного автомобіля та з нагрудної бодікамери поліцейського, з яких вбачається, що автомобіль марки світлого кольору, рухається по населеному пункту, якого наздоганяє автомобіль поліції та видно проблискові маячки синього і червоного кольору на поліцейському автомобілі та чути звукові сигнали.
Пізніше на вказаному відео зафіксовано, як через певний проміжок часу, автомобіль зупинився завдяки тому, що заїхав у глухий кут та до водія підійшов працівник поліції.
Автомобіль, який наздоганяли поліцейські на службовому автомобілі, виявився автомобіль марки «HYUNDAI I30», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .
Зважаючи на вказане, вважаю, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, є достовірними та допустимими доказами.
Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, щодо оскарження цих дій, результатів такого оскарження, як і не містять доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 .
За таких підстав, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, а його вину у вчиненні даного правопорушення доведено повністю.
При накладенні адміністративного стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, наявність фактів про притягнення його до адміністративної відповідальності у сфері безпеки руху, у т.ч. за ст. 130 КУпАП.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддя не вбачає.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі – Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Отже, керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку.
Частиною другою ст. 36 КУпАП передбачено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв декілька правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортним засобом, вважаю, що відносно нього належить призначити адміністративне стягнення з дотриманням вимог ст. 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, яким у даному випадку є правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. 
Відповідно до ст. 40-1 КупАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відомостей про наявність у правопорушника пільг по сплаті судового збору, які передбачені ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», матеріали справи не містять.
Отже, на підставі ст. 40-1 КупАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з правопорушника слід стягнути судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 36, 40-1, ч. 1 ст. 122-2 ч. 1 ст. 130, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя, - 
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення:
- за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адмiнiстративні правопорушення – у видi штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) грн. 00 коп.;
- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адмiнiстративні правопорушення – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 36 Кодексу України про адмiнiстративні правопорушення накласти на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у видi штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
(Отримувач: ГУК у Зап.обл/Запорізька обл/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Номер рахунку (IBAN): UA708999980313000149000008001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
(Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), рахунок (IBAN): №UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір (Державна судова адміністрація України).
Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно із ст. ст. 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати штрафу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцем знаходженням майна. У порядку примусового виконання з правопорушника стягуються: подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим або його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. 
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик