Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Справа№580/9733/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 
до відповідача: військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про визнання протиправної бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:
- визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу, належної ОСОБА_2 грошової компенсації вартості неотриманого речового забезпечення;
- зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу належну ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості неотриманого речового забезпечення.
В обґрунтування позову зазначає, що її чоловік – ОСОБА_2 , проходив військову службу у відповідача.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.11.2022 № 269 мтд розірвано контракт із ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що відповідачем нараховано ОСОБА_2 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 25418,67 грн.
06 березня 2025 року позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою про виплату їй вказаної грошової компенсації.
Заява задоволена не була.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року адміністративну справу № 580/9733/25 передано до Донецького окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 14 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Олішевській В.В. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами надав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав наступне.
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданою відділенням кадрової роботи, відповідно до розділу «сімейний стан» особової справи зазначено:
Дружина : ОСОБА_1 ;
Син: ОСОБА_3 ;
Син: ОСОБА_4 ;
Батько: ОСОБА_5 ;
Мати : ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки № 637 від 13.02.2025 ОСОБА_2 нараховано за неотримане речове майно грошову компенсацію у сумі 25418,67 грн.
Інші члени родини, крім ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не звертались.
ОСОБА_1 не зверталась із заявою про виплату грошової компенсації як законний представник ОСОБА_4 (2014 р.н.).
Заява ОСОБА_7 стосувалась лише її особисто.
Таким чином, з урахуванням пункту 6 Порядку №178, військовою частиною НОМЕР_1 прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 5083,73 грн. (що є 1/5 частки, з урахуванням наявної інформації про членів сім`ї).
05.10.2025 позивачу була виплачена грошова компенсація вартості за не отримане речове майно у розмірі 4829,54 грн, що підтверджується. Відповідно також військовою частиною було сплачено військовий збір 5% у сумі 254,19 грн.
Позивач надала відповідь на відзив, у якій вказала, що спадкоємцями ОСОБА_2 є лише вона та його малолітній син.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
В період з 29.12.2025 року по 12.01.2026 року головуюча суддя по справі перебувала у відпустці.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Позивач була одружена із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.11.2022 № 269 мтд розірвано контракт із ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.02.2025 № 1620, відповідно до розділу «сімейний стан» особової справи загиблого ОСОБА_2 зазначено: одружений, дружина: ОСОБА_1 ; син: ОСОБА_3 ; син: ОСОБА_4 ; батько: ОСОБА_5 ; мати : ОСОБА_6 .
Вказаним наказом визначено коло членів сім`ї загиблого: дружина: ОСОБА_1 ; син: ОСОБА_3 ; син: ОСОБА_4 ; батько: ОСОБА_5 ; мати : ОСОБА_6 .
Суд вказує, що за поясненнями відповідача інші члени сім`ї загиблого ОСОБА_2 , окрім позивача, із відповідною заявою про виплачу частки компенсації за неотримане майно не звертались.
Розрахунок такої компенсації не є спірним в даній справі, як і не є спірною її виплата з відрахуванням військового збору.
Відповідно до наданих позивачем скріншотів банківських повідомлень, позивачу двічі була виплачена спірна компенсація у розмірі 4805,39 грн 05.11.2025 та 13.11.2025.
У відповіді на відзив позивач зазначає про отримання нею компенсації у розмірі 9610,78 грн. (05.11.2025 року в розмірі 4805,39 грн., та 13.11.2025 року в розмірі 4805,39 грн.), про що надано відповідні докази.
Отже, спірним питанням у вказаній справі є правомірність дій відповідача щодо розподілу у рівних частках компенсації за неотримане ОСОБА_2 майно між усіма членами його сім`ї, які визначені в особовій справі, а не між спадкоємцями, якими є позивач та малолітній ОСОБА_4 .
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Відповідно до пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Згідно з пунктом 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За пунктом 6 Порядку №178 у разі загибелі (смерті) військовослужбовця грошова компенсація виплачується рівними частками членам його сім`ї та утриманцям.
Члени сім`ї та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця подають за місцем його військової служби заяву про отримання грошової компенсації.
Грошова компенсація членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця виплачується у разі, коли заява надійшла протягом трьох років з дня загибелі (смерті) або з дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.
Члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. 
Суд наголошує, що у відповідності до Порядку №178 відповідна сума компенсації повинна бути розподілена рівними частинами між усіма особами, що мають право на її отримання.
Реалізувати відповідне право такі особи можуть протягом 3 років з моменту його виникнення.
В матеріалах справи відсутні докази того, що мати, батько та повнолітній син загиблого ОСОБА_2 із відповідною заявою про виплату спірної компенсації до відповідача не звертались, а також відсутні докази того, що ними подано заяви про відмову від даних виплат.
Також Порядком № 178 чітко визначено, що члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Таким чином, прийняття членом сім`ї загиблого військовослужбовця або його утриманцем спадщини не має значення для визначення у такої особи права на частку компенсації за неотримане речове майно.
Також суд також звертає увагу, що Порядок №178 не містить норм щодо обов`язку військової частини автоматично здійснити перерозподіл часток осіб, які мали право на таку грошову компенсацію та не реалізували його протягом трьох років.
Більше того, такий обов`язок не передабчений жодним іншим нормативно-правовим актом, який регулює відносини щодо виплати членам сім`ї неодержаних військовослужбовцями за життя грошових коштів.
З наведеного суд дійшов висновку, що за відсутності правового регулювання та встановленого законодавством обов`язку щодо перерозподілу часток осіб, які мали право на таку грошову компенсацію та не реалізували його протягом трьох років, таке право іншим особам, визначеним Порядком № 178, не передається.
В даному випадку, єдиним джерелом визначення кола осіб, які мають право на частку грошової допомоги за неотримане загиблим ОСОБА_8 речове майно, є особова справа останнього, у якій визначено п`ять осіб, які є членами сім`ї військовослужбовця.
Отже, за відсутності будь-яких інших відомостей, спірна у цій компенсація має бути розподілена на п`ять рівних частин та виплачена кожному члену сім`ї, зазначеному в особовій справі загиблого ОСОБА_8 , за особистою заявою особи або законного представника.
Враховуючи, що позивачу виплачена спірна компенсація у розмірі 2/5 від загальної суми, суд доходить до висновку щодо правомірності дій відповідача, та, як наслідок відмови в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
У зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись Конституціє України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправної бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Повний текст рішення складено та підписано 14 січня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя В.В. Олішевська