ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10463/25 Справа № 210/2600/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Бондар Я.М.
суддів -                            Зубакової В.П., Остапенко В.О., 
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач – Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу представника відповідачки адвоката Шафранової Олени Валеріївни на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 19 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 серпня 2025 року, -
ВСТАНОВИВ
В квітні 2025 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснювало постачання теплової енергії в багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 (надалі-Відповідач) як співвласник отримувала теплову енергію, так як належне їй нежитлове приміщення №41 вбудоване та не виокремлене від внутрішньобудинкового комплексу трубопроводів та обладнання, які функціонують для забезпечення опалення вказаного багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . На вищевказаний багатоквартирний будинок встановлено прилад комерційного обліку, який здійснює облік всієї загальної кількості послуги з постачання теплової енергії. Кількість постачання теплової енергії до будинку фіксується показами вищевказаного лічильника та зведеними відомостями добових даних за період по приладу обліку теплової енергії. 
Позивач, виконуючи свої обов`язки, постійно надавав послуги з централізованого опалення, але боржник не здійснював у повному обсязі оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послугу постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 року по 23.03.2023 року у розмірі 149 518,73 грн., а також заборгованість за абонентське обслуговування за період 05.11.2021 року по 27.07.2023 року в розмірі 405,07 грн., суму збитків від інфляції - 15 570,54 грн. (з травня 2022р. по березень 2025р.), 3% річних – 4486,54 грн. (з 03.05.2022 р. по 14.04.2025 р.), а також стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Металургійного районного суду м.Кривого Рогу від 19 серпня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за послугу з постачання  теплової енергії - за період з 05.11.2021р. по 23.03.2023 р. в розмірі 149 518,73 грн., заборгованість за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021р. по 27.07.2023 р. в розмірі 405,07 грн., суму збитків від інфляції - 15 570,54 грн. (з травня 2022р. по березень 2025р.), 3% річних – 4486,54 грн. (з 03.05.2022 р. по 14.04.2025 р.).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Шафранова О.В. ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за адресою АДРЕСА_2 розташоване нежиле приміщення, офіс, Яковенко О.О, протягом періоду нарахувань змінювала свій статус, була зареєстрована як фізична особа-підприємець, потім припинила діяльність, потім знову зареєструвалася. Позивач не надає доказів, які б спростовували той факт, що спірне приміщення використовується відповідачем як житлове, в той час як в ньому ведеться господарська діяльність. Отже відносини між сторонами спору відносяться до юрисдикції господарського суду. Судом першої інстанції не застосовано наслідки пропуску строку позовної давності. Крім того не доведено самого факту надання послуг з опалення в нежитловому приміщенні, належному відповідачці, адже нею подано документи, в яких зазначено про відсутність в ньому системи централізованого опалення. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Демченко А.Г. просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Демченко А.Г., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі по тексту – Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі у приміщенні відповідачки.
Відповідачка ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в якому має на підставі права власності нежитлове приміщення №41, загальною площею 370,70 кв.м. вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхового житлового будинку (а.с.10).
Вирішуючи питання юрисдикційності даного спору, суд першої інстанції встановив, що відповідачка ОСОБА_1 зареєструвалась як фізична особа-підприємець 14.10.2002 року, номер запису в ЄДРПОУ 22270010002033166 (а.с. 73), проте Свідоцтво про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 73), є недійсним, оскільки 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність, номер запису в ЄДРПОУ 22270060006033166 (а.с. 88).
ОСОБА_1 повторно набула статус підприємця 28 липня 2023 року, що вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, номер запису 2010350000000363681 (а.с. 73, зворот).
Тобто, суд першої інстанції правильно виснував, що в період накопичення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії відповідачка ОСОБА_1 ( з 05.11.2021р. по 23.03.2023 р.) та за абонентське обслуговування (з 05.11.2021р. по 27.07.2023 р.) не мала статусу ФОП і не здійснювала підприємницьку діяльність, тому у цій справі спір виник стосовно обов`язків відповідача щодо оплати житлово-комунальних послуг, як співвласника багатоквартирного будинку, тому дана справа повинна вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Із представлених суду зведених відомостей вбачається, що на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 встановлено прилад обліку СВТУ11 №001244, згідно якого здійснюється облік всієї загальної кількості послуги з постачання теплової енергії, яку було подано на вказані багатоквартирні будинки та яку було спожито співвласниками будинків.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснювало у спірний період постачання теплової енергії в багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , а відповідачка як співвласник отримувала теплову енергію, так як нежитлове приміщення вбудоване та не виокремлене від внутрішньо будинкового комплексу трубопроводів та обладнання, які функціонують для забезпечення опалення вказаного багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .
Як доказ подачі теплової енергії до будинку позивачем надано акти подання теплоносія на будинок та акти припинення подання теплоносія, акти прийому передачі теплової енергії, звіти за період про споживання теплової енергії тощо.
Зазначеними доказами підтверджується безперебійне постачання теплової енергії (включно зі всіма складовими, такими як нарахування плати за місця загального користування; нарахування плати на загальнобудинкові потреби; втрати від транзиту) мешканцям будинку АДРЕСА_1 , як і відповідачці, як власнику спірного нежитлового приміщення, у цьому будинку, згідно площі приміщення відповідача на підставі тарифів, затверджених міською радою.
Відповідачка оплату в повному обсязі не здійснювала, у зв`язку з виникла заборгованість за послугу постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 року по 23.03.2023 року у розмірі 149 518,73 грн., а також заборгованість за абонентське обслуговування за період 05.11.2021 року по 27.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють  основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є власником нежитлового приміщення №41, загальною площею 370,70 кв.м. вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому зобов`язана нести витрати по його утриманню.
Подача теплоносія до приміщення відповідачки припинена нею самовільно, разом з тим, це приміщення розташовується в будинку, під`єднаному до об`єднаної системи центрального опалення, що також підтверджується актами про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення.
3 05 листопада 2021 року договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживачами врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05 жовтня 2021 року, що укладений в порядку ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року N?2189-VIII. Цією ж нормою передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яке не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідачу було здійснено нарахування на: 
- потреби опалення нежитлового приміщення (централізоване опалення наявне в приміщеннях відповідача, який не відключений від мережі централізованого опалення, але перекрив засувку на своє приміщення) у вигляді донарахування мінімальної частки середнього питомого споживання;
- втрати теплової енергії на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення;
- втрати теплової енергії на забезпечення загально будинкових потреб на опалення;
- абонентське обслуговування.
Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом, за їх відсутності, що передбачено п.5 договору та п.п.11, 16 індивідуального договору. Тарифи передбачено: за період з 25.10.2021 року по 17.10.2023 року тариф за 1 Гкал 5 065,99 грн.
Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: «Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень. обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.»
Згідно аб.6 п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов?язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 313.
Доказами подачі теплової енергії до приміщення, яким володіє та користується відповідач є акти подання теплоносія та припинення подання теплоносія на будинок, звіти про споживання теплової енергії тощо, що підтверджується їх копіями.
Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Постановою Верховного суду України від 22 грудня 2020 року по справі № 311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.
Позиція Верховного суду України ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
До допоміжних приміщень багатоквартирного будинку належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців: колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» є надавачем послуги з постачання теплової енергії у місті Кривому Розі.
Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , їй належить нежиле приміщення АДРЕСА_3 , яке є невід`ємною частиною житлового багатоквартирного будинку.
Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість за послугу з постачання  теплової енергії - за період з 05.11.2021р. по 23.03.2023 р. становить 149 518,73 грн., за абонентське обслуговування а період з 05.11.2021р. по 27.07.2023 р. - 405,07 грн.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.
Крім того, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення збитків від інфляції та 3% річних за порушення грошового зобов`язання
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до представленого розрахунку сума збитків від інфляції - 15 570,54 грн. (з травня 2022р. по березень 2025р.), 3% річних – 4486,54 грн. (з 03.05.2022 р. по 14.04.2025 р.).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних виникають на підставі закону (ст. 625 ЦК України), та вони входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Нарахування інфляційних втрат, 3% річних здійснювалося згідно приписів індивідуального договору (а спірний період припадає на дію індивідуального договору) розрахунок міри фінансової відповідальності у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не  пов`язані з датою отримання рахунків.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу по оплаті за централізоване опалення, збитків від інфляції та 3% річних, зазначених в позові. 
При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача обов`язку сплати коштів за послугу теплопостачання, оскільки підпунктом 12 пункту 42 Правил споживачу надано право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону № 169 від 26 липня 2019 року. Це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Згідно з частинами 2, 3, 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Отже, будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним, подання теплоносія до нього здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача (у відповідності до пункту 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18 травня 2005 року «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05), які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку, в тому числі приміщення № 41.
Таким чином, теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі (стаття 19 Закону України «Про теплопостачання»). Тобто надання послуги з постачання теплової енергії є обов`язком Позивача як виконавця відповідної комунальної послуги.
Факт постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 у спірний період також підтверджується Актами подачі теплоносія на централізоване опалення та припинення подачі теплоносія на житлові будинки, у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-19).
Подача та припинення подачі теплоносія здійснювалась на виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону.
Отже, Акти про подачу теплової енергії до житлового будинку та Акти про припинення подачі теплоносія житлового будинку, підтверджують факт подання теплоносія до самої споруди, а рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами у відповідності до пунктів 3, 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року (які діяли на час виникнення спірних правовідносин). Включення та відключення систем теплоспоживання здійснюються за графіком, узгодженим з теплопостачальною організацією.
Зазначеними доказами підтверджується безперебійне постачання теплової енергії (включно зі всіма складовими, такими як нарахування плати за місця загального користування; нарахування плати на загальнобудинкові потреби; втрати від транзиту) мешканцям будинку по АДРЕСА_1 , як і відповідачу, як власнику нежитлового приміщення № 41 у цьому будинку, згідно з площею приміщення відповідача на підставі тарифів, затверджених міською радою.
Доказами щодо обсягу теплової енергії, яка була подана до будинку АДРЕСА_1 за спірний період позивачем було надано копії зведених відомостей по приладу обліку.
Доказів щодо не підтримання внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку в робочому стані або недотримання нормативної температури повітря на сходових клітинах під`їзду, де розташована приміщення відповідача, суду не надано.
Крім того, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давности, з огляду на наступне.
За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Позивачем подано позов у квітні 2025 року про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за теплову енергію період з 05.11.2021 по 23.03.3023, та щодо плати за абонентське обслуговування до 27.07.2023 тобто за період більше ніж три роки до часу звернення до суду.
Проте суд першої інстанції вірно врахував, що, згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово продовжував карантин на території України.
З 1 липня 2023 року в Україні завершилася дія карантину та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу. Це встановлено постановою Кабміну від 27 червня 2023 р. N 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Крім того, частиною 19 прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 12 березня 2020 року.
Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за листопад 2021 року закінчився під час дії воєнного стану, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 05.11.2021 року по 27.07.2023 року.
Тому позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спірний період у зв`язку з чим в цій частині вимоги апеляційної скарги і в цій частині задоволенню не підлягають.
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу скаргу представника відповідачки адвоката Шафранової Олени Валеріївни залишити без задоволення.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 19 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року.

Головуючий:
Судді: