Справа № 344/17081/25 
Провадження № 22-ц/4808/135/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Луганської В.М. , Девляшевського В.А, 
секретар Гудяк Х.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цоколо Тетяни Михайлівни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1384-6672 за допомогою Веб-сайту кредитодавця, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 29 500 грн з строком кредитування 300 днів; базовий період - 14 днів з сплатою відсотків за зниженою ставка 1,20 % в день; стандартна процентна ставка 1,50 % в день, комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання позивача, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів.
Банк свої зобов`язання за договором виконав, проте відповідачка не повернула отримані кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитними коштами, а тому станом на 26 серпня 2025 року у виникла заборгованість у ОСОБА_1 за Кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024, яка становить 165 436 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом 29 500 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 131 511 грн., прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 4 425 грн. Разом з тим позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 17 936 грн. за умови погашення ним решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 147 500 грн.
Просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024 в розмірі 147 500 гривень, з яких: 29 500 гривень - прострочена заборгованість за кредитом;118 000 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та стягнути понесені судові витрати. 

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024 в розмірі 147 500 гривень, з яких: 29 500 гривень - прострочена заборгованість за кредитом;118 000 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з  ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Цоколо Т. М. безпосередньо до апеляційного суду через систему «Електронний суд», подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 року змінити шляхом зменшення суми заборгованості за відсотками. 
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що стягнення заборгованості за процентами у розмірі 118 000 грн є необґрунтованим та не відповідають умов договору і вимогам законодавства. Відповідно до умов договору передбачено денну процентну ставку в розмірі 1,388 %, при цьому відповідно до детального розрахунку заборгованості (щоденне нарахування та погашення) помилково за Кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024 нараховано за період з 22.04.2024 року по 15.02.2025 року 1,5 %. 
Вказує, що відповідно до п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачений максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % та протягом наступних 120 днів - 1,5 % та ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачений максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Натомість у спірних правовідносинах нарахування за весь період користування кредитними коштами позивачем проведено за денною ставкою у розмірі 3,5 %, що не відповідає вимогам закону.
За таких обставин стороною відповідача встановлені підстави для проведення власного розрахунку заборгованості зі сплати процентів за період з 22.04.2024 р. до 15.02.2025 р. Відсотки слід нараховувати таким чином: з 22.04.2024 р. до 20.08.2024 р. за ставкою 1,388 %/день (29500,00 грн х 1,388 % ? 121 днів) = 49544,66 грн. – з 21.08.2024 р. до 15.02.2025 р. за ставкою 1 % /день (29500,00 грн х 1 % х 179 днів) = 52805,00 грн. 
Отже, розмір простроченої заборгованості зі сплати процентів становить 102349,66 грн, яка підлягає стягненню з відповідача (49544,66 грн. + 52805,00 грн. = 102349,66 грн). 
Визначений позивачем розмір заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства, відповідно у цій частині заявлені вимоги не підлягають до задоволення, у зв`язку із чим позов підлягає до часткового задоволення.
Просить апеляційну скаргу задовольнити, змінити рішення і та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії N 1384-6672 від 22.04.2024 р в розмірі 131849,66 грн, стягнути з відповідача на користь апелянта понесені витрати на правову допомогу за подання апеляційної скарги у розмірі 4 000 грн та судовий збір. 

03 грудня 2025 року ТОВ «Укр кредит Фінанс» через систему «Електронний суд» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечило.
Вказує,що у кредитному договорі N1384- 6672 від 22.04.2024 р. сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і ОСОБА_1 погодилась з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором С0313.
За договорами про споживчий кредит, денна процентна ставка повинна розраховується саме на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених на дату укладання такого договору.
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» розділу 4 Прикінцевих та перехідних положень, частини 17 тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %: протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Таким чином, станом на 22.04.2024 р. (день укладення Кредитного договору N°1385-3990) законодавчо встановлено максимальний розмір процентної ставки 2,50%.
Відповідно до п.4.12. Кредитного договору N1384-6672 від 22.04.202 року Денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 1,388 процентів. Пунктом 4.15. Договору розраховано денну відсоткову ставку у відповідності до вищезазначеної формули, яка передбачена ЗУ «Про споживче кредитування».
Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що: за період з 22.04.2024 року по 05.05.2024 року (включно) проценти за користування кредитним коштами нараховувались за зниженою процентною ставкою, яка становить 1.20% за кожен день користування Кредитом, а за період з 06.05.2024 року по 15.02.2025 року (включно) було застосовано стандартну процентну ставку 1,50 % у зв`язку із наявністю прострочень заборгованості зі сплати процентів, оскільки Відповідачем не було внесено жодного платежу на погашення заборгованості. Відповідно до п. 4.9. кредитного договору Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит позичальнику становить 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто дата повернення кредиту 15.02.2025 року. Крім того, після закінчення строку кредитування, а сам після 15.02.2025 року нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості. Тобто Позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов Договору, та строк визначений Договором. Отже, Позивач законно нарахував проценти за користування кредито (згідно п. 4.6. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, щ визначені в п. 4.9. кредитного договору.
Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що позивачем дотримано всі вимог чинного законодавства та не допущено порушень при нарахуванні заборгованості за відсотками.
Щодо стягнення витрат на правому допомогу, позивач не погоджується з заявленою сумую у розмірі 4 000 грн, оскільки розгляд даної справи не потребував значних часових та інтелектуальних витрат адвоката, що виключає обгрутованість вимог про стягнення витрат у розмірі 4 000 грн. 
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 

Відповідач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Цоколо Т.М. та позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит Фінанс» до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту кредитодавця було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1384-6672 продукту «Нa все», який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С0313 ( а.с. 13-22).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За умовами кредитного договору №1384-6672 від 22.04.2024 відповідачу ОСОБА_1 «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано кредит в сумі 29 500 грн. ( п. 4.1.), строком кредитування 300 календарних днів, з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту 15.02.2025, продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається, продовження строку є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника ( п. 4.9.), базовий період - 14 календарних днів ( п. 4.4.).
Згідно з п. 4.6. нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 1.50% (одна ціла, п`ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Зниженою ставкою).
Відповідно до п. 4.12. денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає: 1,388%.
Згідно з п. 10.2. Знижена процентна ставка становить 1.20% (одна ціла, двадцять сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою з першого дня користування Кредитом протягом усього періоду дії Договору за умови, якщо Позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування Кредитом, комісію за видачу Кредиту (якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) та повертає Кредитодавцю отриманий Кредит згідно Графіка платежів за зниженою ставкою (який є Додатком 3 до цього Договору). У разі несплати Позичальником нарахованих згідно умов Договору процентів за користування Кредитом або комісії за видачу Кредиту (якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) або частини суми Кредиту згідно графіка платежів за зниженою ставкою (який є Додатком 3 до цього Договору) не пізніше останнього дня будь-якого Базового періоду, з наступного дня подальше нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою до дати повного погашення Позичальником заборгованості зі сплати процентів, комісії за видачу Кредиту (якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) та суми Кредиту, включно з тою, обов`язок дострокового погашення якої у Позичальника виникає у зв`язку із простроченням сплати процентів та/або комісії (включаючи дату погашення заборгованості). З дати, наступної за днем повного погашення Позичальником заборгованості зі сплати процентів за користування Кредитом, комісії за видачу Кредиту (якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) та частини суми Кредиту нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Зниженою процентною ставкою.
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (ст.1048 ЦК України).
Відповідно до п. 4.10. реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 27138.17%.
Згідно з п. 4.11. вказано, що орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 152 339,29 грн.
Відповідно до п. 12.1. кредитного договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на вебсайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього Договору, а тому добровільно та свідомо укладає цей Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Також до укладення вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 ознайомилася із паспортом споживчого кредиту, що підтвердила електронним підписом одноразовим ідентифікатором A0313 (а.с. 34 зворот-36).
Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1384-6672 від 22.04.2024, ОСОБА_1 , 22.04.2024 за допомогою системи liqPay на карту № НОМЕР_1 , сума платежу: 29 500 грн. ( а.с. 26).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1384-6672 від 22.04.2024, станом на 26.08.2025, заборгованість становить : 29 500 грн. - основний борг, 131 511 грн. - нараховано відсотків, 4425 грн. - нараховано комісії. З 22.04.2024 по 05.05.2024 відсотки нараховані за процентною ставкою 1,20%, з 06.05.2024 по 15.02.2025 - 1,50% ( а.с. 40-42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Зазначене підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Разом з тим позивачем зазначено, що було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача ОСОБА_1 . Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 17 936 грн. за умови погашення ним решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 147 500 грн.За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024 в розмірі 147 500 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом в сумі 29 500 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 118 000 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з нормою ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановлено, що 22.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту кредитодавця було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1384-6672 продукту «Нa все», який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С0313 ( а.с. 13-22)
Відповідач не заперечує про підписання кредитного договору, оспорює розмір нарахованої заборгованості за відсотками. 
Відповідно до умов п. 4.12. договору денна процентна ставка на дату укладення цього Договору про відкриття кредитної лінії №1384-6672 складає: 1,388%.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1384-6672 від 22.04.2024, станом на 26.08.2025, заборгованість становить : 29 500 грн. - основний борг, 131 511 грн. - нараховано відсотків, 4425 грн. - нараховано комісії. З 22.04.2024 по 05.05.2024 відсотки нараховані за процентною ставкою 1,20%, з 06.05.2024 по 15.02.2025 - 1,50% ( а.с. 40-42).
Позивачем при поданні позовної заяви прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 17 936 грн. за умови погашення ним решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 147 500 грн, з яких: 29 500 гривень - прострочена заборгованість за кредитом;118 000 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та стягнути понесені судові витрати. 

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо розрахунку відсотків за користування кредитом з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).
Кредитний договір №1384-6672 був укладений 22 квітня 2024 тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дія пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Відтак, представник апелянта помилково посилається на застосування до даних правовідносин вказаної норми.
Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, п. 4.12 договору про кредитного договору №1384-6672 від 22.04.2024 , укладеного між сторонами щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі –1,38 % з врахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним. Крім того, наведений банком розрахунок заборгованості за період 06 травня 2024 року по 15 лютого 2025 року з розрахунку 1,50 % денної ставки не відповідає вимогам законодавства.

Аналіз аргументів апеляційної скарги свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, представник відповідача розраховує заборгованість зі сплати процентів за період з 22.04.2024 р. до 15.02.2025 р таким чином: з 22.04.2024 р. до 20.08.2024 р. за ставкою 1,388 %/день (29500,00 грн х 1,388 % ? 121 днів) = 49544,66 грн. – з 21.08.2024 р. до 15.02.2025 р. за ставкою 1 % /день (29500,00 грн х 1 % х 179 днів) = 52805,00 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У постанові від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Встановлено,що кредитний договір №1384-6672 був укладений 22 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому слід застосовувати вимоги ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1 % за весь строк дії кредитного договору (300 днів).
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, де визначена відсоткова ставка 1,5 % за період з 06 травня 2024 року по 15 лютого 2025 року, не врахувавши, що заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором №1384-6672 від 22.04.2024 у період з 22.04.2024 року по 15.02.2025 року, становить 88 500, 00 грн (29 500 грн (тіло кредиту), 00 грн * 1% *300 днів ).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, тому, враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки у правовідносинах між сторонами не може перевищувати 1 %.

Суд першої інстанції, розглядаючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості стягнутої з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит Фінанс» за кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024 з 147 500 гривень до 118 000 грн, з яких: 29 500 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 88 500 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 118 000 грн з заявленої суми 147 500 грн, що становить 60 %, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 1453,20 грн ( 2422грн*60%) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.
Крім того, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит Фінанс» на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 385, 53 грн.
Таким чином, з урахуванням обов`язку позивача відшкодувати судовий збір за подання апеляційної скарги, з відповідача підлягає стягненню 1067,67 (1453,20 – 385,53) грн судового збору.

Щодо витрат відповідача на правову допомогу. 
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 4 зазначеної статті визначено, що розмір таких витрат має бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вказане повністю кореспондується із принципом змагальності, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення.
Окрім того, наведене свідчить про те, що тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами.
Наведене підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові КГС ВС у справі № 922/2604/20 від 20 липня 2021 року. Зокрема, у вказаній справі суд зазначив, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Аналогічні висновки щодо необхідності доказування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявляє учасник справи, були також викладені у постанові ВП ВС від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові ОП КГС ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Встановлено, що адвокат Цоколо Т.М. представляє інтереси ОСОБА_1 .. Для надання професійної правничої допомоги відповідачу 03 жовтня 2025 року укладено договір про надання правової допомоги №1387.
Згідно з детальним описом робіт (надання послуг) адвокату сплачено гонорар в сумі 4 000 грн (а.с.133) за подання апеляційну скаргу та заявлено вимогу про стягнення вказаної суми з позивача.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, оскільки доводи представника відповідача щодо неналежного нарахування позивачем відсотків заслуговують на увагу та є обґрунтованими, однак при їх обрахунку адвокатом не були застосовані відповідні норми матеріального права, що призвело до неправильного визначення розміру заборгованості. Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведений обсяг виконаних адвокатом робіт, тому є доцільним частково задовольнити вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.
За таких умов, з урахуванням засад розумності, пропорційності та справедливості, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнути на користь відповідача 2 000 грн. 

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 адвоката Цоколо Тетяни Михайлівни задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 рокузмінити в частині стягнення суми заборгованості за відсотками і визначення загальної суми заборгованості. 
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №1384-6672 від 22.04.2024 в розмірі 118 000 грн (сто вісімнадцять тисяч ) з яких: 29 500 ( двадцять дев`ять тисяч п`ятсот)гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 88 500 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1067,67 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь  ОСОБА_1 2 000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст складено 13 січня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.М.Луганська
В.А.Девляшевський