П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/7098/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
08 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернулась в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.10.2024 №263040015753 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 01.09.1986 року по 24.06.1988 рік та призначити й виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку, починаючи з 03.10.2024.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 06.06.2025 в задоволенні позову відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами скарги зазначає, що відповідно до довідки від 12.07.2024 №319 та довідки від 05.09.2024 №380, які були надані відповідачу, позивач проживала сумарно 27 років 10 місяців і 28 днів у зоні посиленого радіологічного контролю, а саме: з 28.01.1969 по 19.11.1985 рік; з 19.11.1985 по 16.10.1990 рік; з 16.10.1990 по 25.12.1996 рік.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.10.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської Катастрофи".
Заяву було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 10.10.2024 №263040015753 про відмову в призначенні пенсії позивачу у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 56 років.
У рішенні від 10.10.2024 №263040015753 зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", становить 26 років. Страховий стаж особи становить 31 рік 8 місяців 6 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала (працювала) у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки 10 місяців 13 днів, всього проживала (працювала) у зоні посиленого радіоекологічного контролю 8 років 10 місяців 8 днів, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку в 56 років.
Відповідно до вищезазначеного рішення до періоду проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано: період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю у с. Хмільна, вул. Кучерова, 21, Бучанський р-н, Київська область з 01.09.1986 року по 24.06.1988 рік, згідно з довідкою від 12.07.2024 №319, оскільки заявниця навчалась в Київському технікумі радянської торгівлі в м. Київ, що не відноситься до переліку населених пунктів зони радіоактивного забруднення.
Вказано, що дата, з якої особа матиме право па пенсійну виплату - 29.01.2025 року.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 цього Закону.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років (ч.1 ст.26 Закону №1058-IV).
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період та додатково зниження пенсійного віку здійснюється на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.
Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії видно, що наявність мінімального страхового стажу для призначення позивачу пенсії не заперечується.
Як вже зазначалося вище, спір у даній справі виник з приводу недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку.
Як вважає відповідач, позивачем підтверджено період проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю, який становить 4 роки 10 місяців 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку в 56 років.
Так, пенсійним органом відмовлено у зарахуванні періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю: період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю у с. Хмільна, вул. Кучерова, 21, Бучанський р-н, Київська область з 01.09.1986 року по 24.06.1988 рік, згідно з довідкою від 12.07.2024 №319, оскільки заявниця навчалась в Київському технікумі радянської торгівлі в м. Київ, що не відноситься до переліку населених пунктів зони радіоактивного забруднення.
Стосовно не зарахування періоду з 01.09.1986 року по 24.06.1988 рік до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, судом першої інстанції враховано, що згідно довідки виданої Старостинським округом №1 Бучанського району Київської області від 12.07.2024 року за № 319 позивач дійсно проживала та була зареєстрована по вул. Кучерова, 21, с. Хмільна, Києво-Святошинського району (Бучанський район - відповідно до Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 №807 - IX) Київської області з 19.11.1985 року по 16.10.1990 рік.
Трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 05.08.1988 року) підтверджується, що в період з 01.09.1986 по 27.06.1988 вона навчалась в Київському технікумі радянської торгівлі в м. Київ.
Слід також враховувати, що Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 по справі №572/456/17 (провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18), та від 31.07.2019 у справі № 572/1173/17 (провадження № 61-34544св18) висловлена правова позиція щодо періоду (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення. Так, Верховний Суд сказав, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрація у зоні гарантованого добровільного відселення.
Аналогічна правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 11 березня 2024 року № 500/2422/23 провадження № К/990/40765/23.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, місце навчання позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак, факт навчання позивача в Київському технікумі радянської торгівлі в м. Київ заперечує факт її проживання у зоні посиленого радіологічного контролю у с. Хмільна в цей період.
За наведеного, період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 4 роки 10 місяців 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку до 56 років.
Враховуючи сукупно надані сторонами докази та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Зважаючи на те, що при розгляді заяви позивача про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги, що відомості щодо місця роботи чи навчання позивача в іншому місті або ж відомості трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні поселеного радіоекологічного контролю, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі 460/2589/20), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 зазначив, що оскільки навчання зазвичай є тривалим періодом, протягом якого особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Крім цього, колегія суддів враховує, що у пункті 30 постанови від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20 Верховний Суд констатував, що Законом №796-ХІІ та Порядком №51 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
Однак, користування пільгами визначеними Законом та наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.