ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 лютого 2026 року справа №200/5031/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі № 200/5031/25 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом Рукавкової Лілії Богданівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рукавкова Лілія Богданівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.04.2025 № 103550010866 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 06.02.2023 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.04.2025 № 103550010866 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, зарахувавти до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 06.02.2023.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначив, що позивачу правомірно спірним рішенням від 18.04.2025 № 103550010866 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Спірний період роботи позивача не підлягає зарахуванню до страхового стажу з підстав, визначених вищезазначеним рішенням відповідача.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
11 квітня 2025 року позивачка звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
На момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком їй виповнилось 60 років.
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №о/р НОМЕР_2 від 18 квітня 2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, осікльки відсутній необхідний страховий стаж.
В рішенні про відмову зазначено наступне.
Необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 32 роки.
Страховий стаж позивача складає 24 роки 8 місяців 9 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи:
- згідно довідки від 10.11.2022 № 498, оскільки заявницею надано копію довідки, а не сканкопію з оригіналу довідки, що суперечить абзацу другого пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 1058-ІV документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки оригінали;
- згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки дата заповнення трудової книжки 06.02.2023 передує даті початку трудової діяльності – 20.07.1983. 
Відповідно до довідки форми РС-право до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи: 
- з 01.01.1999 по 31.12.2003 - 5 років 0 місяців 0 днів; 
- з 01.01.2004 по 31.12.2015 - 11 років 11 місяців 3 дні; 
- з 23.09.2016 по 30.06.2017 - 0 років 10 місяців 0 днів; 
- з 01.07.2017 по 31.05.2022 - 4 роки 10 місяців 10 днів; 
- з 02.02.2023 по 28.02.2025 - 2 роки 0 місяців 26 днів: 
Страховий стаж з урахуванням перетину періодів всього: 24 роки 8 місяців 9 днів.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Спірні правовідносини регулюються Законами України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
За ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
За ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За статтею ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (в редакції, чинній станом на час прийняття спірного рішення) (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Відповідно до п. 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Отже, основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, за період є трудова книжка; а у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №103550010866 від 18 квітня 2025 року не зараховано період роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки дата заповнення трудової книжки 06.02.2023 передує початку трудової діяльності – 20.07.1983. 
Згідно зі записами дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 06 лютого 2023 року зазначені наступні записи: 
- навчання в Міському ПТУ №43 м. Авдіївка з 01.09.1982 по 18.07.1983 (Диплом В 3373456) (запис №1); 
- 20.07.1983 - прийнята провідником пасажирських вагонів у Вагонне депо Донецьк, Донецького жд (запис №2); 
- 02.06.2000 – укладений контракт (запис №3); 
- 02.02.2004 – присвоєно п`ятий розряд (запис №4); 
- 09.09.2011 – переведена провідником пасажирського вагону резерву провідників дільниці (запис №5); 
19.09.2016 – звільнена за переведенням до СП “Маріупольське вагоне депо” регіональної філії “Донецька залізнична дорога” (запис №6); 
23.09.2016 – прийнята за переведенням з Вагонного депо Донецька Донецької залізниці до Структурного підрозділу Маріупольське вагонне депо регіональної філії “Донецька залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” провідником пасажирського вагону резерву провідників. Дільниця з обслуговування пасажирських вагонів на шляху прямування за контрактом (запис №7); 
- 01.07.2017 Структурний підрозділ Маріупольське вагонне депо вилучено зі складу регіональної філії “Донецька залізниця” публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” та приєднана до філії “Пасажирська компанія публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо (запис №8); 
- 27.12.2018 Виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо філії Пасажирська компанія публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” перейменоване на Виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо філії “Пасажирська компанія” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (запис №9); 
- 16.02.2022 Заключений контракт з провідником пасажирського вагону (запис №10); 
- 08.02.2023 – звільнена за переведенням до виробничого підрозділу вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський, київський резерв провідників пасажирських вагонів на ЛНБ) п. 5 ст. 36 КЗпП України (запис № 11); 
- 10.02.2023 – прийнята за переведенням з виробничого підрозділу “Маріупольське вагонне депо філії “Пасажирська компанія” акціонерного товариства “Українська залізниця” провідником пасажирського вагону на умовах контракту (запис №12).
Суд враховує, що всі записи виконані чітко, містять початок і кінець періодів, підписи відповідальних осіб та засвідчені печаткою. При цьому будь-яких зауважень з боку відповідача щодо записів, зроблених в дублікаті трудової книжки, не висловлено.
Дублікат трудової книжки містить відомості про дату прийняття і звільнення позивача з роботи, а також номер і дату видачі відповідних наказів.
Всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не містять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.
Підставою незарахування до стажу спірного періоду роботи позивача відповідач визначив те, що дата записів передує даті відкриття трудової книжки.
Оцінюючи такі доводи, суд враховує наступне.
За п. 5.1, 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом МПУ, МЮУ, МСЗНУ № 58 від 29.07.1993, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом “Дублікат” в правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.
У розділи “Відомості про роботу”, “Відомості про нагородження” при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Відповідно до п.2.11, 2.12 даної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та п батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Із процитованого видно, що дублікат трудової книжки заповнюється за загальним правилом, відповідно, в ньому зазначається дата його заповнення.
Позивачем надано саме дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 06.02.2023, завірено печаткою Виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо філія “Пасажирська компанія” Акціонерного товариства “Українська залізниця”, в якому працювала позивач, відтак, періоди роботи з 20 липня 1983 року по 08 лютого 2023 року, які зазначені в дублікаті книжки, аж ніяк не можуть не передувати даті фактичного заповнення дублікату.
Також суд вказує, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.
Правова позиція стосовно того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Тобто, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Крім того, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Також, позивачем на підтвердження свого трудового стажу надано довідку Акціонерного товариства “Українська залізниця” філія “Пасажирська компанія” виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо від 11.06.2025 №05/ВК з якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 23.09.2016 по 08.02.2023 працювала у виробничому підрозділі Маріупольське вагонне депо філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” і займала посаду провідника пасажирського вагонного резерву провідників дільниці з обслуговування пасажирських вагонів на шляху прямування. 
Відповідно до листа Акціонерного товариства “Українська залізниця” філія “Пасажирська компанія” виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо від 11.06.2025 №04/вих також вбачається, що у зв`язку з активними бойовими діями у місті Маріуполь персоналу виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” не вдалося евакуювати первинні документи підприємства, а доступ до кадрової, управлінської, бухгалтерської та податкової документації за весь період діяльності підприємства втрачено.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач, при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
За ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17.
Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.
Отже, періоди роботи позивача не зараховані до стажу безпідставно, а тому, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди роботи позивача.
Також, в матеріалах справи наявна довідка від 10.11.2022 №498 про підтвердження трудового стажу у Вагонному депо Донецька Донецької залізничної дороги, які розташовані на непідконтрольній українській владі території.
З цього приводу слід врахувати наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з частиною першою статті 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до частин другої та третьої статті 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
При цьому матеріалами справи підтверджено, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під контролем української влади, і таке підприємство було утворено відповідно до законодавства України.
Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах Кіпр проти Туреччини (Cyprus V. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer V. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96).
Тобто, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92).
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі “Мозер проти Республіки Молдови та РосіїЦ” наголосив, що “першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
В цьому випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Донецької області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на соціальне забезпечення не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо призначення пенсії.
Таким чином слід урахувати, що відомості вказані в наданої позивачем довідці є достатнім для зарахування спірного періоду стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком. 
Отже, відповідачем протиправно не зараховано до стажу спірні періоди роботи позивача за трудовою книжкою (дублікатом).
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.04.2025 № 103550010866 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, зарахувавти до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 06.02.2023.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі № 200/5031/25 за позовом Рукавкової Лілії Богданівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 10 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв