ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5, тел.:(057) 702-07-99, факс: (057) 702-08-52,
гаряча лінія: (096) 068-16-02, E-mail: inbox@dn.arbitr.gov.ua, 
код ЄДРПОУ: 03499901,UA368999980313151206083020649
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
05.02.2026 Справа №905/1229/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.
розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», с.Сергіївка Покровського району Донецької області
про стягнення 52445,00грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу.

СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», с.Сергіївка Покровського району Донецької області, про стягнення 52445,00грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу (позов поданий через систему «Електронний суд»).
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неправильне зазначення відповідачем маси вантажу в залізничній накладній №49454812 від 30.05.2024 (напіввагон №63834402), що тягне накладення штрафу.
Після відкриття провадження у справі позивач надав суду:
- пояснення б/н від 14.03.2025 (з додатками) на виконання ухвали про відкриття провадження у справі (подані двічі: вх.№01-41/2494/25 та вх.№01-41/2499/25 від 14.03.2025, а.с.100-104, 108-113);
- відповідь б/н від 26.03.2025 (вх.№01-41/2872/25 від 26.03.2025, з додатками; а.с.114-126) на відзив, яка відповідає здебільшого на відзив не у справі №905/1229/24; щодо обставин цієї справи зазначив, що заперечення відповідача не спростовують обставини, встановлені при контрольному зважуванні залізницею: вагу меншу, ніж відповідач зазначив у накладній, що не могли спричинити можливі опади під час перевезення; заперечив проти зменшення розміру штрафу; просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Після відкриття провадження у справі відповідач надав суду:
- відзив б/н від 12.03.2025 (вх.№1654/25 від 17.03.2025, з додатками; а.с.85-98), в якому припустив, що вагони з вантажем під час перевезення перебували під грозовими дощами зливового характеру з попаданням у надмірних об`ємах природної вологи у вагони, що стало причиною утворення надлишку ваги в них; зазначив, що на дату подання відзиву не здійснює господарську діяльність взагалі у зв`язку зі збройною агресією; просив у задоволенні позовних вимог відмовити, а у разі прийняття рішення про задоволення вимог – зменшити розмір стягуваного штрафу до 10% від заявленої суми або якщо суд вважатиме інакше – до 1 провізної плати;
- заперечення б/н від 26.03.2025 (вх.№01-41/2908/25 від 27.03.2025, з додатками; а.с.127-140) на відповідь на відзив, в яких навів додаткові аргументи на підтримку клопотання про зменшення розміру штрафу.
Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.2, 7, 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу (далі – ГПК) України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд
ВСТАНОВИВ:

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу (далі – ГК) України (діяв у період спірних правовідносин) підтверджується складанням транспортної накладної.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч.5 ст.307 ГК України).
Стаття 6 Статуту залізниць України (далі – Статут) визначає, що накладна – основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Згідно зі ст.23 Статуту відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).
За приписами п.1.1. розділу 1 Правил оформлення перевізних документів (затв. наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України та зареєстр. в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, з подальшими змінами) на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною.
Відповідно до п.40 Правил приймання вантажів до перевезення (затв. наказом №644 від 21.11.2011 Міністерства транспорту України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вантажі, завантажені відправниками у вагони (контейнери) відкритого типу, приймаються до перевезення шляхом візуального огляду вагона (контейнера), вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу; перевізник має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
30.05.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (далі – Вантажовідправник або Відправник, відповідач) зі станції відправлення Удачна Донецької залізниці на станцію призначення Правда Придніпровської залізниці за залізничною накладною №49454812 (а.с.6) відвантажило на адресу Приватного акціонерного товариства «Камет-Сталь» у груповій відправці марковане катком-ущільнювачем та поперечними смугами вугілля кам`яне для коксування марки К-100 у вологому стані. Відповідно до граф 24, 26, 28 та 55 залізничної накладної Вантажовідправник завантажив вантаж у вагони і визначив масу вантажу на власних вагонних вагах (150т) заводський №ВВЕТ-150№071201300ВВЕТ-150№088, правильність внесених до накладної відомостей підтвердила своїм підписом майстер Відправника.
У п.1 відомості вагонів до залізничної накладної №49454812 відповідач зазначив такі дані: напіввагон №63834402 – вантажопідйомність 70,00т, тара вагона 23800 / 23150кг, маса вантажу 70000кг, провізна плата 10489,00грн (а.с.6, зворотній бік).
На проміжній станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці вагон №63834402 відчеплений від групи на ваги на підставі акта загальної форми №1513.Т від 31.05.2024 (а.с.8). 31.05.2024 складений акт загальної форми №30110 про те, що під час контрольного зважування встановлено, що у накладній №49454812 невірно вказано масу вантажу: фактично нетто 68450кг (це менше ваги, вказаної в документі, на 1550кг) (а.с.9, зворотній бік).
В акті загальної форми №483 від 31.05.2024 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці зазначено: проведено контрольне зважування маси вантажу у вагоні №63834402; фактична маса брутто вагона – 91600кг, тара вагона за документом – 23150кг, маса вантажу нетто за документом – 70000кг, фактична маса вантажу нетто – 68450кг, що менше від зазначеного в документі на 1550кг (а.с.9). Внесені до акта №483 від 31.05.2024 відомості підтверджуються випискою з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах станції Нижньодніпровськ-Вузол (а.с.10).
На додаток до акта №483 від 31.05.2024 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено комерційний акт №450003/45 від 31.05.2024 (а.с.11), за змістом якого за результатами переважування вагона №63834402 у статичному режимі на справних вагонних 150т електронно-тензометричних вагах заводський №032 станції Нижньодніпровськ-Вузол (держповірка 31.01.2024) виявилось: вага брутто – 91600кг, тара за документом – 23150кг, вага нетто – 68450кг, що менше ваги, вказаної в документі, на 1550кг. Комерційний акт також містить відомості про те, що навантаження вантажу трапецієвидне, вище бортів на 10-20см з маркуванням із застосуванням катка-ущільнювача та поперековими смугами; поглиблень немає, маркування не порушене; вагон бездвірний, розвантажувальні люки закриті; просипання вантажу немає; вагон технічно справний. Завідуючого вантажним двором за штатним розкладом немає.
Врахувавши зміст наказу №425 від 01.09.2023 (а.с.28) і службових документів позивача (а.с.21-27, 29-38 (проміжної станції), 39-48 (станції призначення)), суд встановив, що комерційний акт №450003/45 від 31.05.2024 підписаний належними особами відповідно до вимог п.10 Правил складання актів, затверджених наказом №334 від 28.05.2002 Міністерства транспорту України (з подальшими змінами).
В розділі «Є» комерційного акта №450003/45/23 від 31.05.2024 міститься відмітка станції призначення про те, що при переважуванні вантажу різниці проти цього акта не виявлено (а.с.14, зворотній бік).
31.05.2024 проміжна станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці телеграмою повідомила на станцію відправлення Удачна Донецької залізниці про виявлену недостачу маси вантажу (а.с.12).
Згідно з даними технічного паспорта №14 засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці (власник – Дніпровська дирекція залізничних перевезень) дата прийняття тензометричних вагонних ваг заводський №032 в експлуатацію – 26.12.2012, встановлений виробником строк експлуатації – 15 років, міжповірочний інтервал ЗВВТ – 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками – 6 місяців; 18.12.2023 вагам проведено технічне обслуговування; 31.01.2024 ваги вагонні повірені еталонним шляхом, ваги придатні для застосування (а.с.15-20).
Відповідно до ст.37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправник має зазначити у накладній їх масу. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Згідно з п.17 Правил приймання вантажів до перевезення (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) загальну масу вантажу визначає відправник зважуванням або розрахунковим способом; спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній.
Правильність внесених у залізничну накладну відомостей своїм підписом підтверджує представник відправника у графі 55 накладної (п.2.3. Правил оформлення перевізних документів).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Згідно зі ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.
Отже, невідповідність фактичної маси вантажу масі, зазначеній відповідачем у залізничній накладній, засвідчена належним та допустимим доказом – комерційним актом №450003/45 від 31.05.2024, який є підставою для покладення на відправника відповідальності, передбаченої ст.122 Статуту.
Суд бере до уваги, що згідно з відомостями графи 28 залізничної накладної та розділів «А» і «Д» комерційного акта спірний вантаж прибув у завантаженому засобами відправника технічно справному напіввагоні, сліди доступу до вантажу відсутні. Докази оскарження або спростування викладених у комерційному акті відомостей відповідач суду не надав.
Якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів). Аналогічні положення містить ст.122 Статуту.
Відповідно до ст.118 Статуту штраф підлягає стягненню у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. При цьому штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків.
Згідно з п.27 Правил видачі вантажів (затв. наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, з подальшими змінами) при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, зданих до перевезення у вологому стані, становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах. Норми недостачі маси для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки, розраховуються від маси нетто.
У п.1 відомості вагонів до залізничної накладної №49454812 відповідач зазначив масу вантажу у напіввагоні №63834402 – 70000кг, 2% від якої складає 1400кг, а в комерційному акті №450003/45 від 31.05.2024 зафіксовано недовантаження вагона на 1550кг. Отже, недовантаження складає 2,2% маси, зазначеної в перевізному документі, – тобто дещо перевищує норму зменшення маси вологого вугілля кам`яного при перевезенні.
Провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №63834402 на відстань 222км складає 10489,00грн (графа 30 залізничної накладної, п.1 відомості вагонів).
Суд встановив, що розрахунок суми штрафу в розмірі 52445,00грн (10489,00 х 5) є арифметично правильним і відповідає приписам ст.ст.118, 122 Статуту, а вимога про стягнення штрафу є правомірною, доведеною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо клопотання про зменшення розміру штрафу.
У відзиві б/н від 12.03.2025 (а.с.85-89) відповідач виклав клопотання про зменшення розміру штрафу до 10% від заявленої суми або до однієї провізної плати (на розсуд суду). В обґрунтування клопотання послався на норми ст.ст.551 ЦК України, 233 ГК України та зазначив таке.
На дату подання відзиву РФ постійно обстрілює м.Покровськ і передмістя, де знаходиться майновий комплекс відповідача, що зазнає руйнувань, які не встигають відновити, а кількість населення на цих територіях постійно зменшується через бойові дії (зазначена інформація є загальновідомою та не підлягає доведенню); вказане призвело до суттєвого ускладнення ведення господарської діяльності відповідача, консервації об`єкта, його подальшої зупинки та понесення відповідачем великих збитків (а.с.90-95, 133-135). Відповідач не отримує прибуток і стягнення штрафу в розмірі 5-ти провізних плат додатково нанесе йому збитків. Менша вага вантажу не призвела до негативних наслідків, не спричинила небезпеку / загрозу руху або додаткове зношення агрегатів та залізничної колії.
Також відповідач послався на постанову від 13.01.2020 у справі №902/855/18, в якій Верховний Суд зауважив: «Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементах принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.»
У відповіді б/н від 26.03.2025 на відзив (а.с.114-121) позивач заперечив проти зменшення штрафу з посиланням на постанови Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 29.04.2021 у справі №905/1450/20 та від 12.02.2018 у справі №906/434/17, які містять висновки про те, що передбачений ст.ст.118, 122 Статуту штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено. Зазначив: саме відповідач вніс до накладної невірні відомості про масу вантажу, що стало підставою для нарахування штрафу та є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного ризику, а не виникло в силу об`єктивних та незалежних від нього обставин. Щодо доводів про розташування товариства-відповідача в зоні активних бойових дій зауважив: порушення стосується зазначення у залізничній накладній маси відправленого вантажу, що є наслідком суб`єктивної поведінки, а не виникнення обставин непереборної сили, на засвідчення яких відповідач до того ж не надав сертифікат Торгово-промислової палати України; позивач є державною компанією та як стратегічне підприємство залізничного транспорту після початку збройної агресії перевозить гуманітарні вантажі, військову техніку й озброєння, власними силами і засобами відновлює залізничну інфраструктуру й евакуює людей, що потребує значних коштів, при цьому позбавлений можливості отримувати прибуток внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських і вантажних перевезень, у зв`язку з чим залізниця перебуває у вкрай важкому фінансовому стані.
В запереченнях б/н від 26.03.2025 на відповідь на відзив (а.с.127-132) відповідач наголосив: завдяки додатковому нормативному регулюванню, введеному на період воєнного стану, монополіст-позивач перебуває у більш вигідному положенні і взагалі не несе відповідальності за несвоєчасну доставку вантажу, що значно порушує баланс справедливості, адже позивач може стягувати штрафи, а відповідач в свою чергу не може застосовувати заходи відповідальності; стягнення з вантажовідправника штрафу у розмірі 5 провізних плат порушує принцип рівного захисту державою всіх суб`єктів господарювання, закріплений у ст.13 Конституції України та ст.6 ГК України; нормами ГК та ЦК України передбачена можливість зменшення штрафних санкцій: як застосованих згідно з умовами договору, так і визначених законом; у Статуті передбачено однаковий розмір штрафу як за порушення, які можуть, так і за ті, які не можуть призвести до аварій на залізниці; стягнення ще 5-ти провізних плат понад ту, яку залізниця вже одержала, не відповідає ступеню порушення і критерію співмірності й очевидно є надмірним тягарем для учасника залізничних перевезень. Зазначив, що з перших днів повномасштабного вторгнення надає допомогу захисникам України та населенню.
Суд зауважує позивачеві, що у пізніше прийнятій постанові від 25.03.2023 у справі №904/934/22 про стягнення штрафу, передбаченого ст.116 Статуту, Верховний Суд визнав помилковим висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні клопотання зменшити розмір неустойки, оскільки Статут не передбачає зменшення розміру такого штрафу (п.20) та зазначив, що відсутність у Статуті норми про можливість зменшення неустойки за клопотанням боржника не може обмежувати право останнього на звернення до суду з клопотанням на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та ч.1 ст.233 ГК України; суд має розглянути таке клопотання з урахуванням наведених заявником доводів та конкретних обставин справи (п.28). Отже, висновок про те, що Статутом не передбачено зменшення штрафу, не виключає можливості застосування до таких правовідносин статей 551 ЦК України, 233 ГК України, на які посилався відповідач (п.30).
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Норма ч.3 ст.551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (І) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, (ІІ) наявні інші обставини, які мають істотне значення. Тлумачення ч.3 ст.551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц).
За змістом ч.1 ст.233 ГК України (діяла на момент подання клопотання) якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (п.8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).
Реалізуючи своє дискреційне повноваження зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, передбачене статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені у ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін; дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п.88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).
Суд наголошує: незважаючи на те, що воєнний стан в країні має загальний характер та стосується обох сторін спору, учасники цієї справи не перебувають в однакових економічних умовах. Так, виробничі потужності відповідача розташовані лише в Донецькій області і наразі законсервовані та зупинені. Тож відповідач перебуває у значно гіршому становищі порівняно з позивачем, який продовжує працювати на всій території України.
Оцінивши обставини, в яких опинились сторони цього спору; врахувавши, що обсяг недовантаження у спірному вагоні складає 2,2% маси, зазначеної в перевізному документі, – тобто незначно перевищує норму зменшення маси вологого вугілля кам`яного при перевезенні (норма становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах); відсутність у позивача збитків через недовантаження: менший обсяг вантажу не призвів до будь-яких негативних наслідків (додаткового зношення агрегатів та залізничних колій тощо), не спричинив небезпеку на транспорті та загрозу залізничному руху; передбачені ст.3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства – справедливість, добросовісність, розумність як складові елементи принципу верховенства права; намагаючись дотримати баланс інтересів сторін, суд визнає за необхідне скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати, задовольнивши в цій частині клопотання відповідача.
Отже, позовна вимога підлягає задоволенню частково: стягненню з відповідача підлягає 10489,00грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підп.1 п.2 ч.2); при поданні до суду позовної заяви в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3).
Позовна заява у справі №905/1229/24 подана в електронній формі (через систему «Електронний суд»).
За розгляд цієї справи позивач сплатив 3028,00грн судового збору (платіжне доручення №6797 від 19.09.2024), в той час як із застосуванням коефіцієнта пониження підлягало сплаті 2422,40грн.
Переплачена сума судового збору в розмірі 605,60грн може бути повернена з Державного бюджету ухвалою суду на підставі відповідного клопотання позивача згідно з приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір»; в цій частині судовий збір не підлягає розподілу між сторонами.
Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України на відповідача покладається судовий збір в сумі 2422,40грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 7, 13-15, 74, 76-78, 80, 86, 129, 210, 233, 236-238, 240 (ч.ч.4, 5), 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», с.Сергіївка Покровського району Донецької області, про стягнення 52445,00грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу – задовольнити частково.
Розмір стягуваного штрафу зменшити до 10489,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (85333, Донецька область, Покровський район, с.Сергіївка (Сергіївська с/р), пров.Верхній, буд.44; ідентифікаційний код 36975983) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) 10489,00грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу, 2422,40грн судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складений та підписаний 10.02.2026.

Суддя О.М. Шилова

надр. 1прим. – у справу
(сторони мають електронні кабінети)