Справа № 456/5295/25
Провадження № 1-кп/456/210/2026

ВИРОК
іменем України

10 лютого 2026 року          місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025141130000871 від 23.08.2025 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрия Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2025 за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі, згідно ст.75 КК України встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік,
за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
22.08.2025, близько 10:00 години, ОСОБА_4 перебував за адресою: вул. Майдан Ринок в м. Стрий Львівської області, де на дорозі біля лавки знайшов прозорий пакет з документами, які належали ОСОБА_6 , а саме: водійське посвідчення НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , пенсійне посвідчення НОМЕР_3 та дві банківські карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , видані на ім`я ОСОБА_6 , якими можна здійснювати розрахунок за допомогою чіпу без підтвердження коду, та в цей час у нього виник умисел на привласнення вищевказаних офіційних документів, а також банківських карток, з метою подальшого зняття з них грошових коштів для власних потреб без відома ОСОБА_6 , що знаходились на його рахунку, при цьому усвідомлюючи, що пластикові банківські картки видаються банківськими установами, та, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є також офіційним документом, тобто електронним платіжним документом.
Надалі, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій умисел, спрямований на привласнення вказаних офіційних документів, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, розуміючи, що вказані документи є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, а також те, що пластикові банківські картки видаються банківськими установами та згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційними документами, тобто електронними платіжними документами, з корисливих мотивів, таємно, привласнив водійське посвідчення НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , пенсійне посвідчення НОМЕР_3 та дві банківські картки, видані AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , власником яких є ОСОБА_6 , з метою подальшого зняття грошових коштів для власних потреб без відома потерпілого, та розпорядився вказаними документами на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 привласнив офіційний документ, з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.
Окрім цього, ОСОБА_4 , маючи при собі раніше привласнені банківські картки, видані AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , власником яких є ОСОБА_6 , та знаючи, що розрахунок по цих картах здійснюється безконтактно шляхом застосування чіпу на банківській картці без підтвердження коду, перебував 22.08.2025, у період часу з 10:56 години до 17:30 години, у приміщенні магазину «Градус», що за адресою: вул. Колесси, 1, м.Стрий Львівської області, магазину «Джміль», що за адресою: вул. Колеси, 1/11, м. Стрий Львівської області, магазину «Продукти», що за адресою: вул. Майдан Ринок, 37, м. Стрий Львівської області, магазину «Алкомаркет», що за адресою: вул. Успенська, 36 А. м. Стрий Львівської області, «Напої та тютюн», що за адресою: вул. Зелена, 28, м. Стрий Львівської області, магазину «Градус», що за адресою: вул. Незалежності, м. Стрий Львівської області, магазину «EGastronom», що за адресою: вул. Андрія Корчака, 15. м. Стрий Львівської області, магазину «Напої та тютюн», що за адресою: вул. Зелена, 28, м. Стрий Львівської області, їдальні СПД ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_2, магазину «Напої та тютюн», що за адресою: вул. Зелена, 28, м. Стрий Львівської області, магазину «Печеричка», що за адресою: вул. Успенська, 39Т, м. Стрий Львівської області, магазину «Алкомаркет», що за адресою: вул. Успенська, 39Т, м. Стрий Львівської області, магазину «Продукти», що за адресою: вул. Майдан Ринок, 37, м. Стрий Львівської області, магазину «Копійочка», що за адресою: вул. Зелена, 31, м. Стрий Львівської області, магазину «Все від 1 гривні», що за адресою: вул. Зелена, 27/2, м. Стрий Львівської області, аптеки «247», що за адресою: вул. Зелена, 25, м. Стрий Львівської області, магазину «Сільпо», що за адресою: вул. Хмельницького, 16, м. Стрий Львівської області, магазину «Рукавичка», що за адресою: вул. Шевченка, 91, м. Стрий Львівської області, магазину «Напої та тютюн», що за адресою: вул. Шевченка. 54/5, м. Стрий Львівської області, аптеки «ШАР», що за адресою: вул. Шевченка, 54. м. Стрий Львівської області, де в нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна.
Надалі, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, без відома та дозволу ОСОБА_6 , з метою задоволення власних потреб, перебуваючи на касі вказаних магазинів, скориставшись послугами платіжного POS терміналу, провів безконтактні оплати зазначеними банківськими картками, шляхом застосування чіпу на банківській картці без підтвердження коду, та здійснив розрахунок за придбаний товар на загальну суму 9187 гривні 78 копійок, яким розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 9187 гривень 78 копійок.
Таким чином, ОСОБА_4  вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.
ч.4 ст. 185 КК України - крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.
ч.1 ст. 357 КК України - привласнення, офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.
Правова позиція сторони обвинувачення.
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений слідчою СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 та затверджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 24 вересня 2025 року.
З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України та вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
В судових дебатах прокурор просить врахувати в якості обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, просить суд призначити ОСОБА_4 покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді одного року обмеження волі, за ч.4 ст. 185 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі, призначити остаточне покарання (за сукупністю злочинів) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк п`ять років, згідно з ч.1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком та призначити остаточне покарання у виді п`яти років та 2 місяців позбавлення волі. Просить вирішити долю речових доказів та обрати запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.
Правова позиція потерпілого.
Потерпілим ОСОБА_6 подано до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, щодо міри покарання просить карати не суворо, претензій не має.
Правова позиція сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю. Зокрема, показав, що влітку, точної дати не пам`ятає, зранку знайшов пакет із документами, який відкрив та взяв із нього банківські картки та пішов по магазинах. Документи переглядав, однак власника не намагався знайти, в поліцію не звертався. Яким банком було випущено картки точно не пам`ятає, здається, що ПриватБанк. В магазинах розраховувався шляхом застосування чіпу на банківських картках, оскільки знав, що розрахунок на суму до 500 грн можна здійснювати без введення пін-коду, тому обирав товари до цієї суми. Купував сигарети, їжу, горілку, хімію додому. Потерпілому кошти не повернув, однак перепросив його. Можливості повернути кошти на даний час не має. Коли прийшли працівники поліції, одразу визнав факт вчинення правопорушення, картки та документи віддав працівникам поліції. Оцінює свої дії як неправомірні, негативно.
В судових дебатах обвинувачений повідомив, що кається у скоєному, просить не обирати запобіжний захід у виді тримання під ватрою до набрання вироком законної сили.
В судових дебатах захисник просить суд врахувати, що обвинувачений визнав свою провину, активно сприяв розкриттю злочину, у потерпілого відсутні жодні претензії до нього та у зв`язку із цим призначити покарання згідно ст. 69 КК України. Також просить врахувати, що обвинувачений не ухиляється від виконання своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку із чим запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Межі судового розгляду кримінального провадження.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються речових доказів та особи обвинуваченого.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 357, ч 4 ст. 185 КК України.
Висновки суду.
Таким чином суд вважає доведеним:
факт таємного викрадення ОСОБА_4 чужого майна (крадіжки), в умовах воєнного стану, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;
факт привласнення обвинуваченим ОСОБА_4 офіційного документу, з корисливих мотивів, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Судом досліджено матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:
- згідно відповіді Виконавчого комітету Стрийської міської ради від 26.08.2025 №3.23, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- згідно довідки №994 від 27.08.2025, виданої КНП «Територіальне медичне об`єднання «Стрийська міська об`єднана лікарня», ОСОБА_4 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває;
- відповідно до вимоги від 25.08.2025, ОСОБА_4 притягався раніше до кримінальної відповідальності, востаннє вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2025 за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі, згідно ст.75 КК України встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальними правопорушеннями наслідків, відсутність цивільного позову, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який просить карати не суворо, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, розкаюється у вчиненому,  на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обтяжуючих обставин, характеризуючі дані та приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 ст.357 КК України у виді обмеженням волі, частини 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.
Окрім цього, суд враховує, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2025 ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі, згідно ст.75 КК України встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Нові кримінальні правопорушення вчинено ОСОБА_4 в період іспитового строку.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначеннями судами покарання" визначено, що частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив нові кримінальні правопорушення в період іспитового строку, а також вимоги статей 71,78 КК України, положення пунктів 10, 26 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.
При складанні покарань за ст.71 КК України, суд враховує правові приписи п.1 ч.1 ст.72 КК України, згідно яких одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту закінчився 22.11.2025 року. Суд вважає, що відсутні підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили зважаючи на немотивованість доводів прокурора про необхідність застосування такого.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 КК України, і призначити йому покарання:
за частиною 1 статті 357 КК України - у виді 1 /одного/ року обмеження волі;
за частиною 4 статті 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.
Відповідно до частини 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначити остаточне покарання (за сукупністю злочинів) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднати 2 /два/ місяці обмеження волі, невідбутого покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2025 за ч.1 ст.357 КК України, що з урахуванням п.1 ч.1 ст.72 КК України становить 1 /один/ місяць позбавлення волі, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 /п`яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази: 
-6 CD-R дисків залишити при матеріалах кримінального провадження;
- кепку чорного кольору, куртку синього кольору фірми Helly Hansen та наплічну сумку синього кольору повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя        ОСОБА_1