Справа № 466/476/24 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/2445/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,
ВСТАНОВИЛА:
18.01.2024 ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за надані послуги.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 у розмірі 62 412,87 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» у АДРЕСА_1 . З 01.12.2021 виникли нові договірні відносини між ЛМКП «Львівтеплоенрго» та відповідачем, врегулювані індивідуальними договором про надання послуги з постачання теплової енергії. Цей договір є публічним договором приєднання, текст договору розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://Imkp.Ite.lviv.ua. За умовами вказаного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Нарахування вартості послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить із врахуванням тарифів, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та Рішеннями Виконавчого комітету Львівської міської ради. Відповідач не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 в розмірі 62 412,87 грн, що підтверджується розрахунками, долученими позивачем до позовної заяви. У добровільному порядку спір між сторонами не врегульовано. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 у розмірі 62 412,87 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що у квартирі відповідача в 2016 році було змонтовано квартирний засіб обліку теплової енергії. Отже, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість. ОСОБА_1 послугами із теплопостачання упродовж періоду з 01.11.2020 по 31.10.2023 не користувалася, оскільки у квартирі встановлений двоконтурний газовий котел, який здійснює обігрів води і опалює помешкання. Відтак, суд першої інстанції не врахував, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за фактичне користування послугою з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 у розмірі 5 785 грн 08 коп. Вказану суму боргу визнано відповідачем шляхом подання до суду першої інстанції заяви про часткове визнання позовних вимог та додаткових пояснень. Відповідач заперечує проти розміру утвореної заборгованості, а позивач не представив суду обґрунтованого розрахунку обсягів спожитої теплової енергії. Окрім того, згідно з підпункту 4 пункту 4.4 розділу 4 Договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго», який міститься в матеріалах справи, виконавець (ЛМКП «Львівтеплоенерго») зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали приладів обліку, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Як було зазначено вище, у квартирі відповідача у 2016 році було змонтовано квартирний засіб обліку теплової енергії. Розмір плати за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил). Відтак, сума заборгованості відповідача підлягає перерахунку відповідно до фактичного споживання послуги з централізованого опалення.
Просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 у розмірі 62 412 грн 87 коп. скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 у розмірі 5 785 грн 08 коп.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Згідно з п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 за №830, фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, а також факт отримання послуги.
Згідно зі ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідач ОСОБА_1 з 12.09.2011 є власником квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25233941 (а.с.13).
ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надаються послуги з централізованого постачання та постачання гарячої води.
З 01.12.2021 з відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021.
Відповідно до п.5 Індивідуального договору приєднання, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Згідно наданої відомості про нарахування та оплати наданих послуг з постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 62 412,87 грн (а.с.14-15).
Відповідачем частково визнано позовні вимоги лише в частині стягнення заборгованості за період з 01.11.2020 по 31.10.2023 за приєднане теплове навантаження та за опалення місць загального користування у сумі 5 785,08 грн, в решті позовних вимог – заперечує.
ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважає, що до стягнення з відповідача підлягає уся сума заборгованості у розмірі 62 412,87 грн, в т.ч. за лютий-квітень 2021 року, тобто за період, коли нарахування за спожиту послугу з центрального опалення по цій квартирі було здійснено розрахунковим методом, з врахуванням показів загальнобудинкового лічильника, у зв`язку з несвоєчасною повіркою індивідуального теплового лічильника, встановленого у помешканні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ч. 2 cт. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, впускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати на прокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.
Згідно акту від 03.11.2016, у квартирі відповідача встановлено індивідуальний тепловий лічильник (а.с.47).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Перелік категорій законодавчо регульованих ЗВТ, що підлягають періодичній повірці, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 374. До Переліку, зокрема, належать: теплолічильники.
При цьому повинні дотримуватись міжповірочні інтервали законодавчо регульованих ЗВТ, що перебувають в експлуатації, затверджені наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747, зареєстрованим у Мін`юсті 01.11.2016 за № 1417/29547.
Так, відповідно до затверджених міжповірочних інтервалів для лічильників води та теплолічильників установлено міжповірочний інтервал 4 роки.
Відтак, згаданий лічильник потрібно було повірити до 03 листопада 2020 року.
ЛМКП «Львівтеплоенерго» було долучено до матеріалів справи докази повідомлення відповідача про необхідність здійснення чергової повірки належного їй теплового лічильника (клопотання про долучення документів від 10.04.2024 № 09-4679-04/24).
Оскільки, квартирний вузол обліку теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 не пройшов чергової метрологічної повірки у зазначений термін, а саме, до 03 листопада 2020 року його було знято з комерційного обліку у ЛМКП «Львівтеплоенерго» і з лютого 2020 року квартира вважалася безобліковою (яка не обладнана лічильником тепла).
Розрахунок вартості спожитої послуги три місяці проводився по середніх показах ( з листопада 2020 року по січень 2021 року включно), а на четвертий місяць прилад був знятий з абонентського обліку і така квартира вважалася як безоблікова.
Наступну повірку відповідачем було здійснено у червні 2021 року, згідно долучених до матеріалів справи документів. Таким чином, з лютого по квітень 2021 року, тобто до закінчення опалювального періоду, до стягнення з відповідача підлягає не лише плата за приєднане теплове навантаження та опалення місць загального користування, а й 51 436,11 грн за центральне опалення (51 665,81 - 229,70 грн корекції, здійсненої у березні 2021 року).
Доказів на спростування вказаних обставин стороною відповідача не подано. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідає обставинам та матеріалами справи та відповідачем не спростований.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції чинній на час виникнення спріних правовідносин), періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.
Доводи апеляційної скарги, що повірка лічильників повинна здійснюватися за рахунок підприємства, а не споживача є безпідставними. У постанові Верхового Суду від 11 травня 2021 року у справі №215/6483/19 зазначено, що до 28 листопада 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. У цьому випадку спірні правовідносини виникли після 2017 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.01.2026.

Головуючий  

Судді