ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 405/4442/22
провадження № 51-3466км25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                               ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
перекладача                                               ОСОБА_8 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року щодо 

ОСОБА_9 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Тбілісі Грузія, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Кіровського  районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2021 року за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (надалі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на той самий строк, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2025 року  ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі частин 1, 3 ст. 71 цього Кодексу до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину основного покарання та додаткове покарання, призначене за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2021 року і остаточного призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 21 лютого 2025 року.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, а також процесуальних витрат.
Згідно з фактичними обставинами, детально наведеними у вироку, на початку серпня 2022 року, в обідній час, ОСОБА_11 побачив на зупинці громадського транспорту по вул. Генерада Родимцева в місті Кропивницькому, паперовий згорток, в середині якого знаходилися предмети зовні схожі на патрони в кількості 30 шт. За зовнішніми ознаками предметів ОСОБА_11 зрозумів, що вони є боєприпасами та в цей момент у нього виник умисел на незаконне придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_11 , усупереч вимогам законодавства у сфері обігу зброї, знайдені патрони залишив зберігати у себе.
Продовжуючи реалізовувати свій намір, ОСОБА_11 переніс указані вище предмети та поклав їх до салону автомобіля «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема під переднє пасажирське сидіння, де залишив їх зберігати.
Потім, 11 серпня 2022 року на вул. Генерала Родимцева в м. Кропивницькому (блок пост), працівники поліції зупинили автомобіль «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , в якому виявлено та під час огляду місця події вилучено предмети зовні схожі на патрони в кількості 30 шт., які являються боєприпасами - 5,45-мм (НОМЕР_2) проміжними патронами з кулями з бронебійним сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовуватись при стрільбі з автоматів системи Калашникова («АК-47», «АКС-74У»), кулемету «РПК-74» та ін.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 11 червня 2025 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.
Вимоги, викладені у касаційних скаргах і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів і закрити кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 263 КК. 
Обґрунтовуючи доводи, викладені у касаційній скарзі захисник зазначає, що суди не забезпечили ОСОБА_7 , який є громадянином Грузії, перекладачем, що порушило його право на захист і справедливий судовий розгляд.
Вказує на безпідставність зазначення в судових рішеннях ім`я по батькові ОСОБА_7 - «ОСОБА_7», оскільки, на її думку, інформація про особу підзахисного судами належним чином не перевірена і не враховано, що в офіційних документах громадян Грузії не зазначається їх ім`я по батькові.
Стверджує про невідповідність висновків місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, фактичним обставинам справи, через що неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано ч. 3 ст. 263 КК.
Також адвокат детально наводить аналіз зібраних у справі доказів, які, на її переконання, беззаперечно вказують на наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з добровільною здачею органу влади бойових припасів.
Акцентує на невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, через те, що судом не враховані обставини, які пом`якшують покарання, а саме: добровільна видача бойових припасів, позитивна характеристика та наявність на утриманні двох малолітніх дітей.
Між тим суд апеляційної інстанції, на думку адвоката, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема допит свідків.
Підсумовуючи доводи, викладені у касаційній скарзі адвокат покликається на невідповідність рішень місцевого та апеляційного судів вимогам ст. 370 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_12 підтримали подану касаційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою. 

Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Оспорювання захисником установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до  тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, враховуючи вимоги ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком  місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважаючи цей висновок обґрунтованим, зробленим на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, а саме: показанням ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; письмовим доказам у справі, зокрема даним: протоколу огляду місця події від 11 серпня 2022 року, висновку судової експертизи зброї від 15 серпня 2022 року № СЕ-19/112-22/6131-БЛ, протоколу огляду предмета від 23 серпня 2022 року, які місцевий суд визнав належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, не містять суперечностей, доповнюють один одного, цей суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 263 КК.
Водночас апеляційний суд не встановив підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 263 цього Кодексу.
Колегія суддів погоджується з указаними висновками з урахуванням такого.
Приписами ч. 3 ст. 263 КК встановлено, що звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами 1 або 2 цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.
Добровільна видача означає, що особа має реальну можливість та усвідомлює, що і надалі безперешкодно може зберігати предмети цього злочину, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) здає їх органу влади.
Згідно з фактичними обставинами, установленими судами попередніх інстанцій, ОСОБА_11 після його зупинки на блок посту спочатку на запитання працівника поліції  повідомив про відсутність у нього заборонених предметів, а потім надав згоду на проведення огляду його автомобіля. Після проведення поверхневої перевірки транспортного засобу у працівників поліції існувало достатньо підстав вважати, що в автомобілі знаходяться речі, обіг яких заборонено. Не побачивши в автомобілі заборонених предметів, ОСОБА_10 повторно запропоновано видати їх. Після чого, ОСОБА_11 дістав з - під водійського сидіння паперовий згорток з бойовими припасами та поклав його на переднє водійське сидіння.
Указані обставини узгоджуються з протоколом огляду місця події.
Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_11 не заперечує, що певний час зберігав у себе знайдені патрони, оскільки не знав про те, що їх необхідно здати.
Разом із цим, як видно з установлених обставин, ОСОБА_11 не мав власної ініціативи на видачу патронів, які зберігав, а повідомив про їх наявність після неодноразового запитання працівника поліції.
За конкретних обставин цього провадження, колегія суддів уважає доводи сторони захисту про наявність добровільної видачі бойових припасів  непереконливими, оскільки вони спростовуються фактичними обставинами, які встановлені судами попередніх інстанцій.
Між тим, адвокат у касаційній скарзі не порушує питання про недопустимість доказів, проте вважає, що їм дана неправильна оцінка.
Однак незгода адвоката з оцінкою доказів зводиться до її власної оцінки цих доказів і обставин справи, яка відмінна від наданою судами, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Під час перевірки  доводів захисника про порушення права ОСОБА_7 на захист через те, що він не був забезпечений перекладачем, а він є громадянином Грузії і не розуміє української мови, колегія суддів виходить із такого.
Статтею  10 Конституції України передбачено, що  державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з вимогами пп. «е» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Під час вирішення питання про залучення перекладача визначальним є впевненість суду, що обвинувачений дійсно не володіє або недостатньо володіє державною мовою. Хоча закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись у цьому питанні. Такі роз`яснення містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пп. «е» п. 3 ст. 6) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна вести свій захист і висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
Для констатації факту порушення права особи на захист через незабезпечення обвинуваченого послугами перекладача установлення зазначених обставин має бути «поза розумним сумнівом».
Разом із цим, чинниками для з`ясування розуміння особою таких обставин за Конвенцією та практикою ЄСПЛ визначено, зокрема, тривалість проживання у  державі ведення судочинства; рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.  
Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про залучення перекладача в порядку ст. 68 КК, встановив, що ОСОБА_11 з 2012 року постійно проживає на території України, одружений на ОСОБА_15 , яка є громадянкою України, у 2014 році навчався на денній формі у Піщанобрідському професійному аграрному ліцеї, де здобув професію «Перукар (перукар-модельєр)» та професійно-технічну освіту, окрім того, у 2012 році в ТСОУ «Добровеличківська спортивно-технічна організації Кіровоградської області» навчався за програмою підготовки водіїв категорії «В», про що отримав свідоцтво. Також, ОСОБА_11 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2021, де по справі не залучався перекладач.
Також судом встановлено, що у ході досудового розслідування ОСОБА_11 не заявляв клопотання щодо залучення перекладача.
Крім цього, колегія суддів ураховує таке.
Згідно з технічним звукозаписом судового засідання від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_11 зазначав, що послуг захисника не потребує і буде захищати самостійно свої інтереси, проте у судовому засіданні 16 листопада цього ж року заявив клопотання про призначення йому захисника за рахунок держави.
Відповідно до технічного звукозапису судового засідання від 26 грудня 2022 року до початку судового розгляду у ОСОБА_7 з`ясовано про отримання ним пам`ятки про права та обов`язки і у присутності захисника він не висловлював жодних застережень про те, що йому щось не зрозуміло. Потім після оголошення пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 роз`яснено його суть і останній повідомив, що він розуміє суть пред`явленого обвинувачення. 
Водночас із звукозаписів судового засідання убачається, що на всі питання головуючого, а також роз`яснення і розпорядження головуючої судді ОСОБА_11 розумів і реагував.
Разом із цим, у судовому засіданні 03 лютого 2023 року був допитаний свідок ОСОБА_13 , який давав показання українською мовою і ОСОБА_11 задавав йому запитання які стосувалися змістовної частини показань, що підтверджує розуміння останнім того, про що повідомляв свідок. 
Слід зауважити, що у судовому засіданні від 02 листопада 2023 року ОСОБА_11 давав показання і відповідав на запитання частково українською мовою. Більше того запитання захисника були сформульовані українською мовою і підзахисний на них відповідав з урахуванням логічної суті питання.
Між тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження до початку судового розгляду ОСОБА_11 укладав договір із захисником, який викладений українською мовою (т. 1 а. п. 24).
Також в матеріалах кримінального провадження наявні заява на добровільну згоду проведення огляду транспортного засобу власноручно написана ОСОБА_16 українською мовою (т. 1, а. п. 52), на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського видно, що на запитання поліцейського українською мовою  ОСОБА_11 дає послідовні відповіді (т. 1, а. п. 78).
Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів не уважає відсутність перекладача порушенням конвенційних прав ОСОБА_17 .
Більше того, зі змісту касаційної скарги не убачається, що докази у кримінальному провадженні, отримані внаслідок порушень прав  ОСОБА_7 , що могло вплинути на доведеність його винуватості, оскільки останній не заперечує подію його зупинки на блок посту, проведені працівниками поліції слідчі дії і факт вилучення у нього бойових припасів. 
Позиція сторони захисту полягає у незгоді з оцінкою цих доказів, а не в їх допустимості, належності і достовірності, а отже, відсутність перекладача за таких обставин не впливає на законність й обґрунтованість судових рішень.
Покликання захисника на те, що суди безпідставно зазначили ім`я по батькові ОСОБА_7 - «ОСОБА_7» не змінює висновків суду про законність судових рішень, адже ця обставина не заперечується самим ОСОБА_16 , який представився працівникам поліції як ОСОБА_18 , у його власноручних заявах він так само зазначає себе як ОСОБА_18 , у документах про здобуття освіти та свідоцтві про шлюб, особу засудженого вказано - ОСОБА_18 .
Крім цього, захисник взагалі не вказує яким чином ця обставина впливає на доведеність винуватості підзахисного, оскільки ніхто не ставить під сумнів, що на місці події кримінального правопорушення перебував саме засуджений.
Доводи щодо порушень правил ч. 3 ст. 404 КПК не знайшли підтвердження.
За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується (ч. 3 ст. 404 КПК).
Згідно із журналом та аудіозаписом судового засідання від 11 червня 2025 року апеляційний суд поставив на обговорення клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, апеляційний суд не знайшов приводів для задоволення клопотання.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що переконливих підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК, для повторного дослідження аудіозапису сторона захисту не навела й суд апеляційної інстанції не встановив, тому цей суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих місцевим судом. За результатами перегляду вироку апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, даною судом першої інстанції, щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Згідно з доктринальними положеннями кримінального процесуального права під час апеляційного перегляду у суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, отримані в суді першої інстанції.
Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.  
На думку колегії суддів, апеляційний суд діяв відповідно до вимог КПК, оскільки цей суд по суті вирішив клопотання про повторне дослідження доказів, проте уважав недостатніми мотиви сторони захисту для задоволення клопотання і погодився з оцінкою доказів, наданою судом попередньої інстанції, а тому, беручи до уваги обставини цього провадження, доводи касатора в цій частині є безпідставними.
Щодо справедливості виду і розміру покарання, колегія суддів враховує приписи статей 50, 65 КК, а також дані про особу ОСОБА_7 , який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується як за місцем навчання, так і за місцем проживання, тяжкість правопорушення, його характер, фактичні обставини, ступінь суспільної небезпечності діяння і його наслідки, та уважає за можливе пом`якшити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 263 КК до 3 (трьох) років позбавлення волі, тобто у мінімальних межах санкції частини статті, та призначити остаточне покарання з урахуванням положень ч. ч. 1, 3 ст. 71 КК.
Враховуючи наведене вище, судові рішення підлягають зміні на підставі п. 3 ч.1 ст. 438 КПК в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, а касаційна скарга захисника - частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.
Пом`якшити ОСОБА_19 покарання, призначене за ч. 1 ст. 263 КК до позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.71 КК до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину основного покарання та додаткове покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2021 року і остаточно призначити ОСОБА_19  покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.  
У решті судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                            ОСОБА_3