Номер провадження 2/243/26/2026
Номер справи 243/11901/25

РІШЕННЯ
І м е н е м У к р а ї н и

«22» січня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання – Чернікової Ю.К.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором оренди, - 

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2025 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором оренди, яку обґрунтовано тим, що між власником приміщення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір оренди з 01 вересня 2020 року, в якому зазначена сума сплати оренди вказана 10 000 грн., а також вказаний обов`язок сплати комунальних послуг.
30 грудня 2022 року орендар виїхала з приміщення, залишила ключі у сусідів без попередження орендодавця та з квітня 2022 року перестала сплачувати орендну плату. Комунальні послуги відповідач перестала сплачувати раніше, на прохання здійснити оплату або звільнити приміщення – відповідь від відповідача не надходила.
За час перебування в приміщенні за орендарем накопичився борг, який складається з: електропостачання – 972,02 грн.; водопостачання – 90,67 грн.; теплопостачання – 46 665,92 грн.; абонентське обслуговування(теплопостачання) – 498,42 грн.; комплексне обслуговування об`єктів (ЖКХ) – 3610,16 грн.; оренда приміщення – 100 000 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за оренду в сумі 100 000 грн. за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за електропостачання в розмірі 972,02 грн.; заборгованість за теплову енергію в сумі 46 665,92 грн. за період з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за абонентське обслуговування(теплопостачання) – 498,24 грн за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за водопостачання – 90,67 грн. за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за послуги комплексного обслуговування об`єктів (ЖКХ) – 3610,16 грн. за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; судові витрати в сумі 3028 грн; поштові витрати, пов`язані із відправкою документів – 90 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
22 грудня 2025 року Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було прийнято до розгляду дану позовну заяву з відкриттям провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване Повідомлення від 05 січня 2026 року. В судове засідання не з`явилася.
05 січня 2026 року до суду подано Клопотання від відповідача ОСОБА_4 , в якому вона обґрунтувала позицію щодо того, що позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу 5 (п`ять) днів з дня отримання позивачем Ухвали для усунення недоліків, які полягають в тому, що в додатках до матеріалів справи додано документи, написані іноземною мовою, а саме російською.
Відповідач зазначає, що у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Таким чином, до письмових доказів, поданих ОСОБА_3 , викладених іноземною мовою (мовою агресора), повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», але позивачем до суду наданий Договір на іноземній мові, при цьому тексту нотаріально перекладу на державну мову додатки до позовної заяви не містять. Вказане перешкоджає підготування та подання до суду клопотання та відзиву на позовну заяву, зазначає відповідач.
12 січня 2026 року до суду подано Відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги, що заявив ОСОБА_3 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Предметом позовної заяви позивачем визначено стягнення заборгованості за договором оренди. Разом з тим, позивачем у підтвердження позовних вимог надана суду копія документу, назва якого «Договор аренды нежилого помещения», викладений іноземною мовою.
Оскільки позивачем не надано перекладу на державну мову документів, що викладені іноземною мовою, відповідач не має можливості надати до суду відзив по суті даного договору, а суд позбавлений можливості здійснювати самостійний переклад вказаних доказів та відображати такий переклад у тексті рішення.
Додатково відповідач зазначає, що долучена до суду копія документу, з назвою «Договор аренды нежилого помещения» не підтверджуює заявлених позивачем вимог, оскільки у наданому документі не містяться жодних ідентифікуючих даних особи орендатора.
З міста Краматорськ у 2022 році виїхало більшість містян, місто було порожнім через просування армії Росії та окупації населених пунктів поблизу міста Краматорська (в місті не було електропостачання та відсутні газопостачання). Враховуючи наведене посилання позивача на те, що відповідач орендувала у 2022 році приміщенням по АДРЕСА_1 в порожньому місті очевидно є недоречним, зазначає ОСОБА_4 .
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що не вбачає підстав для залишення позовної заяви без руху.
Подані позивачем документи по справі є належними письмовими доказами, їх зміст зрозумілий та дозволяє суду оцінити спірні правовідносини. Відповідачем не доведено неможливість подання відзиву або нерозуміння змісту Договору.
Відповідно до ст. 9 ЦПК України, судочинство в судах України здійснюється державною мовою. Зазначена норма регулює мову здійснення процесуальних дій судом, складення судових рішень та ведення судового засідання. Разом з тим, норми Цивільного Процесуального Кодексу не встановлюють заборони на подання сторонами доказів мовами, відмінних від державної.
Норми Цивільного Процесуального Кодексу не відносять російську мову до іноземних мов у процесуальному розумінні, а отже відсутні підстави вважати, що подання письмового доказу позивачем російською мовою - є порушенням процесуального Закону.
Згідно зі ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Подання документів російською мовою не впливає на його статус як письмового доказу та не позбавляє суд можливості дослідити його зміст і надати правову оцінку.
Відповідно до ст. 10 Конституції України, в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, позовна заява залишається без руху у разі подання її без додержання вимог, встановлених статтями 175 та 177 ЦПК України.
Таким чином, мова, якою складено додатки до матеріалів справи, не є процесуальним недоліком позовної заяви та не може бути підставою для залишення її без руху.
Згідно зі ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надала суду жодних доказів того, що вона не розуміє змісту Договору; подання Відзиву є об`єктивно неможливим; існує потреба в залученні перекладача. Договір оренди від 01 вересня 2020 року, був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідач ознайомлена зі змістом Договору, викладеним російською мовою, про що свідчить її власний підпис. Посилання на мову документа без доведення фактичної неможливості реалізації процесуальних прав не може бути підставою для задоволення відповідного клопотання.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за потрібним відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху та вирішувати справи за наявними документами.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором оренди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що між власником приміщення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір оренди з 01 вересня 2020 року, в якому зазначена сума сплати оренди вказана 10 000 грн., а також вказаний обов`язок сплати комунальних послуг. Цей факт підтверджується Договором від 01 вересня 2020 року, в якому вказано, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площею 112 кв.м.
Відповідно до п. 3 Договору вказано, що базовий розмір орендної плати за приміщення становить 10 000 грн за один календарний місяць.
Відповідно до п. 2.2 Договору орендар має обов`язок вносити плату за оренду та електроенергію в розмірі, порядку та в строки, встановлені Договором. Інших обов`язків щодо сплати рахунків за водопостачання, теплопостачання, послуг з утримання будинку та житлово-комунальних послуг – Договір не містить.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 Цивільного Кодексу України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 Цивільного Кодексу України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Частиною першою статті 638 Цивільного Кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 Цивільного Кодексу України, мміст Договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до Актів цивільного Законодавства.
Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені Актами цивільного Законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими Актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідача відсутнє джерело виникнення обов`язків щодо інших комунальних платежів, окрім електроенергії.
Позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за теплопостачання, водопостачання, послуг з утримання будинку, інших житлово-комунальних послуг, не надав доказів, що такі платежі передбачені Договором; між сторонами укладені окремі Договори на відповідні послуги; відповідач приймала на себе такі зобов`язання в інших спосіб.
Відповідно до ст. 81 Цивільного Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд зазначає, що у разі, якщо відповідач фактично користувалася приміщенням, це не створює автоматичного обов`язку сплачувати всі комунальні послуги, якщо такий обов`язок не передбачений Договором; не визначено порядку розрахунку; не погоджено розподіл витрат між сторонами.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення орендної плати та електропостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимоги про стягнення інших комунальних платежів не гуртуються на умовах Договору, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 16 Цивільного Кодексу України, захист цивільного права здійснюється у спосіб, визначений Договором або Законом.
Відповідно до ст. 12, 13 Цивільного Процесуального Кодексу, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного Кодексу України.
Відповідно до статті 759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до статті 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного Кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
За змістом частини першої статті 763 Цивільного Кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно ст. 785 Цивільного Кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Отже, з огляду на те, що умовами Договору оренди передбачено обов`язок відповідача сплачувати орендну плату та вартість спожитої електричної енергії, а обов`язок щодо оплати інших комунальних послуг Договором не визначено, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
У задоволенні вимог про стягнення вартості водопостачання, теплопостачання, послуг з утримання будинку та інших житлово-комунальних послуг слід відмовити як таких, що не ґрунтуються на умовах Договору та нормах чинного Законодавства.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283 ЦПК України, ст. ст. 526,527,530,1048,1049,1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором оренди – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість за за оренду в розмірі 100 000 грн. (сто тисяч грн.) за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за електроенергію в розмірі 972,02 грн. (дев`ятсот сімдесят дві грн. 02 коп.) за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; судові витрати в сумі 90 грн. (дев`яносто грн. 00 коп.) на поштове відправлення документів відповідачу; витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Заочне Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного Рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне Рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного Рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного Рішення або апеляційна скарга, або якщо Рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Головуючий:
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду    Т.А. Хаустова