КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 756/9944/24 Головуючий у суді першої інстанції - Майбоженко А.М.
Номер провадження № 22-ц/824/1623/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року позивачка - неповнолітня ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є її батьками, про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, відповідно до якої просила суд: позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо неї; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення нею повноліття. Судові витрати покласти на відповідачів.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідачі з 29 березня 2008 року по 17 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася вона.
З 06 серпня 2011 року позивачка була зареєстрована за місцем реєстрації свого батька: АДРЕСА_1 .
Через нетривалий час, ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї і фактично не виконує батьківських обов`язків та не надає кошти для її власного самозабезпечення.
25 квітня 2018 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши дошлюбне прізвище на « ОСОБА_4 ». 
Вказує, що вона стала проживати разом з матір`ю і вітчимом за місцем реєстрації останнього: АДРЕСА_2 .
В лютому 2023 року її вітчима призвали до лав Збройних Сил України.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей.
Остання тривалий час зловживає спиртними напоями, в тому числі і в її присутності, а тому не в змозі виконувати свої батьківські обов`язки щодо неї.
На початку березня 2024 року, у зв`язку із зловживанням ОСОБА_4 спиртними напоями, вона була вимушена залишити вказане місце проживання з матір`ю і стала проживати у своєї бабусі ОСОБА_8 , разом зі своєю тіткою ОСОБА_9 і чоловіком останньої ОСОБА_10 . Відтоді, перебуває на їх утриманні, тітка фактично виконує обов`язки матері щодо неї.
Відповідачів не цікавить стан її здоров`я, подальше навчання і отримання трудової спеціальності, не дбають про її фізичний та духовний розвиток, не займаються її вихованням, чим не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, доступу до культурних та духовних цінностей.
Враховуючи вказані обставини ОСОБА_1 просила в судовому порядку захистити її права задовольнивши поданий нею позов. 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 . В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з початку березня 2024 року ОСОБА_4 повністю усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_1 
ОСОБА_1 не погоджується з рішенням в частині відмови в позбавленні ОСОБА_4 батьківських щодо позивача, оскільки суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, допустивши порушення процесуального права, припустився помилки, ухваливши незаконне рішення, яке не відповідає обставинам справи.
Під час судового розгляду встановлено, що постановою Оболонського суду від 07 березня 2023 року (справа №№756/2142/23, суддя Луценко О.М.) ОСОБА_4 , яка визнала свою вину, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 (неналежне виконання батьківських обов`язків) КУпАП.
ОСОБА_4 тривалий час зловживає спиртними напоями, в тому числі в присутності неповнолітньої позивачки, в зв`язку з чим не в змозі виконувати свої батьківські обов`язки щодо ОСОБА_1 ..
На початку березня 2024 року в результаті зловживанням ОСОБА_4 спиртними напоями, які призводили до постійних сварок між матір`ю і донькою, ОСОБА_1 , була вимушена залишити матір і стала мешкати у своєї бабусі ОСОБА_8 разом з своєю тіткою ОСОБА_9 . З цього часу, ОСОБА_1 перебуває на повному утриманні ОСОБА_9 , яка фактично виконує обов`язки матері щодо позивачки. Посильну допомогу ОСОБА_9 , в утриманні ОСОБА_1 , надають чоловік першої ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
22 березня 2024 року ОСОБА_9 звернулася з заявою до начальника служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення опіки над ОСОБА_1 в зв`язку із зловживанням ОСОБА_4 спиртними напоями.
Відповідно до характеристики наданої директором ліцею №8 м. Києва, ОСОБА_1 навчалася у вказаному закладі з першого класу. Зі слів класного керівника вихованням дитини займалася її мати. ОСОБА_4 , інколи повідомляла про відсутність дитини на уроках за допомогою вайбер-повідомлень, але найчастіше учениця пропускала уроки без поважних причин. Мати не цікавилась навчанням та поведінкою дитини, не відвідувала батьківських зборів.
Без уваги батьків, ОСОБА_1 полишена сама на себе, не вчилася, не виконувала домашніх завдань, пропускала уроки, була пригнічена.
Ситуація кардинально змінилася з квітня 2024 року, коли дитину під свою опіку взяла ОСОБА_9 . У ОСОБА_1 з`явилася мотивація до навчання, вона почала відвідувати уроки, виконувати домашні завдання, дівчинка стала комфортніше почуватися психологічно. 1 на кінець навчального року вона не мала жодної оцінки початкового рівня і пропусків без поважних причин.
ОСОБА_4 абсолютно не цікавить стан здоров`я ОСОБА_1 , подальше навчання позивачки і отримання нею трудової спеціальності. ОСОБА_4 не дбає про фізичний та духовний розвиток ОСОБА_1 , не займається її вихованням, чим не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, доступу до культурних та духовних цінностей, як це визначено ст. 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства».
Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в судовому засіданні повністю підтвердили викладені вище обставини про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої ОСОБА_1 .
Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, як органу опіки та піклування, надала висновок, в якому рекомендує суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо ОСОБА_1 .
Під тиском беззаперечних доказів ОСОБА_4 підтвердила, що неодноразово вживала при дитині спиртні напої.
ОСОБА_4 не заперечувала, що купувала неповнолітній ОСОБА_1 , слабоалкогольні напої.
Одиничні спілкування ОСОБА_4 з донькою, коли остання стала проживати у ОСОБА_9 , було агресивно-емоційним з`ясуванням стосунків з неповнолітньою ОСОБА_1 .
Таким чином, в ході судового розгляду позову було об`єктивно встановлено, що ОСОБА_4 з початку березня 2024 року повністю усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_1 .
В ході судового розгляду ОСОБА_4 так і не усвідомила, що вона не виконує свої батьківські обов`язки щодо ОСОБА_1 . Відповідачка під час судового процесу не покаялася у свої винній, умисній поведінці по відношенню до своєї дитини. Вона не намагалася налагодити контакт з ОСОБА_1 , натомість морально принижувала дитину, обвинувачувала позивачку в невихованості. ОСОБА_4 цілком влаштовує, що її батьківські обов`язки по вихованню ОСОБА_1 виконує ОСОБА_9 .
Після винесення судового рішення і до моменту складення апеляційної скарги, ОСОБА_4 продовжує ігнорувати свої батьківські обов`язки щодо позивачки і замість налагодження контакту з дитиною, продовжує її морально принижувати, затягуючи з наданням нотаріальної довіреності для виїзду ОСОБА_1 з тіткою на відпочинок до Європи, чим в черговий раз викликає у своєї доньки душевні страждання.
ОСОБА_1 втомилася від постійного стресу, який вона отримує від агресивно-образливого спілкування з матір`ю і єдиний її захист від психоемоційного напруження в цій ситуації, це не бачитися із ОСОБА_4 .
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. 
При апеляційному розгляді справи апелянт у справі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
При цьому, звертали увагу суду і на те, що як і до ухвалення рішення суду у вказаній справі, так і після його ухвалення відповідачка у справі ОСОБА_4 не тільки не змінила своє ставлення до позивачки, а навпаки почала створювати для неї додаткові перешкоди як і у виїзді із тіткою ОСОБА_9 за кордон на відпочинок, так і чинити перешкоди у спілкуванні із меншою сестрою, що є свідченням того, що остання не бажає змінити своє відношення до позивачки на краще, а стала ставитися ще гірше що не сприяє інтересам позивачки. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 9).
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.
25 квітня 2018 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_4 .
Позивачка ОСОБА_1 разом з матір`ю та вітчимом проживала за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до характеристики наданої директором ліцею №8 м. Києва Осадчою Тетяною та класним керівником ОСОБА_7 , ОСОБА_1 навчалася у Ліцеї № 8 з першого класу. Зі слів класного керівника вихованням дитини займалася її мати. ОСОБА_4 інколи повідомляла про відсутність дитини на уроках за допомогою вайбер-повідомлень, але найчастіше учениця пропускала уроки без поважних причин. Мати не цікавилась навчанням та поведінкою дитини, не відвідувала батьківських зборів.
ОСОБА_3 з приводу питань, які стосуються навчання і поведінки доньки, не цікавився. Без уваги батьків, полишена сама на себе, дитина не вчилася, не виконувала домашніх завдань, пропускала уроки, була пригнічена.
Ситуація кардинально змінилася з квітня 2024 року, коли дитину під свою опіку взяла ОСОБА_9 : у ОСОБА_1 з`явилася мотивація до навчання, вона почала відвідувати уроки, виконувати домашні завдання, дівчинка стала комфортніше почуватися психологічно. І на кінець навчального року не мала жодної оцінки початкового рівня і пропусків без поважних причин.
Згідно пояснень наданих начальником служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Київської області Швидун Галини з метою обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_3 за даною адресою не проживає, місце проживання його не відоме. Дана квартира здається в оренду.
Згідно висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 листопада 2024 року, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо неповнолітньої доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно показань свідка ОСОБА_9 наданих в судовому засіданні, яка є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_4 та тіткою позивачки, з березня 2024 року ОСОБА_1 проживає разом з нею та бабусею. До цього часу дівчинка проживала разом з матір`ю. Рідний батько участі у вихованні та утриманні дитини не брав. Зазначила, що після мобілізації ОСОБА_14 у лютому 2023 року відповідачка ОСОБА_4 почала вести аморальний спосіб життя, вживати алкогольні напої, перестала займатися вихованням доньки. Були випадки, коли вона лишала ОСОБА_1 разом з молодшою донькою на кілька днів. Вона дозволяла ОСОБА_1 в її присутності вживати слабоалкогольні напої, курити VAPE, проводити час з її хлопцем, що свідок вважає неприпустимим. Також відповідачка відмовилася надати згоду на виїзд дитини за межі України для оздоровлення та відпочинку.
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є матір`ю відповідачки і бабусею позивачки. Вважає, що відповідачка має бути позбавлена батьківських прав, оскільки вона вживає алкогольні напої з дитинства ОСОБА_1 . На її прохання відмовляється лікуватись від алкоголізму.
Суд, заслухавши думку неповнолітньої позивачки ОСОБА_1 , а також врахувавши пояснення відповідачки ОСОБА_4 , відповідно до яких, батько жодної участі у вихованні дитини не приймає вже багато років, дійшов висновку про те, що за встановлених обставин є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з підстав, передбачених п.п. 2 та 3 ч. 1 ст.164 СК України.
Водночас, як зазначалось вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.
Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 до березня 2024 проживала разом з матір`ю, тобто майже 15 років. Відомостей про систематичне невиконання матір`ю протягом цього часу своїх обов`язків відносно дитини матеріалами справи не підтверджується. Безлад у квартирі, за що її було притягнуто до відповідальності, вона пояснює зокрема і небажанням ОСОБА_1 допомагати їй по квартирі, проти чого остання не заперечувала. Відповідачка посилалась у судовому засіданні на те, що ОСОБА_1 дійсно пропускала школу, однак це відбувалось саме через її небажання відвідувати її, що підтверджено позивачкою суду, яка зазначила, що зараз вона змінила відношення до навчання і їй стало цікаво. Матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення насильства матір`ю відносно дитини, доказів притягнення її до адміністративної відповідальності крім єдиного випадку, про який описано вище.
Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_4 заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки і наголошувала на тому, що вважає несправедливим задоволення позову, оскільки бажає бути матір`ю, не заперечує проти бажання ОСОБА_1 проживати з бабусею і тіткою, не вживає будь-яких заходів щодо повернення ОСОБА_1 до неї всупереч волі доньки.
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачка ОСОБА_4 не втратила інтересу до участі у вихованні дочки, а тому суд вважав, що позбавлення її батьківських прав суперечитиме інтересам дитини, не погоджується з висновком органу опіки та піклування. 
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, неповнолітня ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав її матері ОСОБА_4 , посилалася на те, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо її виховання та утримання. 
Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).
Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України "Про охорону дитинства").
Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17).
У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі "Ilya Lyapin v. russia" (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину.
ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість "адаптуватися до нової сім`ї", а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною.
Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період "адаптації" тривав сім років. Крім того, заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною.
На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього.
Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини.
ЄСПЛ, розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей (див. рішення у справах Sahin v. Germany [GC], № 30943/96, §§ 64-68, ECHR 2003-VIII; Sommerfeld v. Germany [GC], № 31871/96, §§ 62-64, ECHR 2003-VIII (витяги); C. v. Finland, № 18249/02, § 52, 09 травня 2006 року; та Z.J. v. Lithuania, № 60092/12, §§ 96-100, 29 квітня 2014 року).
У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2018 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши дошлюбне прізвище на « ОСОБА_4 ». Позивачка стала проживати разом з матір`ю і вітчимом за місцем місце реєстрації останнього: АДРЕСА_2 . В лютому 2023 року вітчима позивачки призвали до лав Збройних Сил України. ОСОБА_4 тривалий час зловживає спиртними напоями, в тому числі і в присутності неповнолітньої дочки - позивачки у справі, а тому не в змозі виконувати свої батьківські обов`язки щодо неї.
Як вбачається із характеристики виданої на ОСОБА_1 директором ліцею №8 Оболонського району міста Києва Т.Осадчою та класного керівника ОСОБА_7 : «Дитина ( ОСОБА_1 ) навчалася у ліцеї №8 м.Києва з першого класу з 01 вересня 2022 року при цьому вихованням дитини було покладено на її матір ОСОБА_4 , Однак остання не цікавилася навчанням дитини та поведінкою, не відвідувала батьківські збори. Дитина була залишена без уваги батьків, полишена сама на себе, дитина не навчалася, не виконувала домашніх завдань, пропуска уроки, була пригнічена. 
Ситуація змінилася кардинально з квітня 2024 року, коли дитину під свою опіку взяла ОСОБА_9 . У ОСОБА_1 з`явилася мотивація до навчання, вона почала відвідувати уроки, виконувати домашні завдання, дівчинка стала комфортніше почуватися психологічно. І на кінець навчального року не мала жодної оцінки початкового рівня без пропуску уроків без поважних причин».
Із висновка Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки і піклування слідує: « 22 березня 2024 року тітка дітей, ОСОБА_9 , зверталась до служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо бажання взяти під опіку обох дівчат, оскільки мати зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя та не займається їх вихованням. Батько ОСОБА_1 жодної участі у вихованні доньки, з 2015 року, не приймає. Батько ОСОБА_18 , на той час, перебував, з пораненням, у госпіталі.
29 березня 2024 року мати дитини надала письмові пояснення, у яких зобов`язалась створити умови для проживання дівчат, влаштуватись на роботу та фінансово забезпечувати дітей. Вона повідомила, що старша донька, наразі, проживає у тітки по лінії матері, а молодша - у двоюрідного дідуся по лінії батька.
Відповідно акту обстеження умов проживання, від 08 квітня 2024 року, складеного службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою попереднього місця проживання ОСОБА_1 , разом з матір`ю, вітчимом та сестрою, а саме: АДРЕСА_2 , умови для проживання дітей не створені. Під час візиту комісії, двері відчинила ОСОБА_19 (власниця квартири), яка повідомила, що мати з дітьми за цією адресою вже не проживають. В квартирі був сморід, таргани, брудна підлога у собачих фекаліях. Розкидані речі, павутиння на стінах, поламані меблі, антисанітарія. Для дітей немає спальних місць та постільної білизни, для старшої дитини немає письмового столу. Холодильник не працює, на плиті стоїть їжа покрита мохом, по квартирі розкидані недоїдки.
Відповідно акту обстеження умов проживання, від 30 жовтня 2024 року, складеного службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, з березня 2024 року, ОСОБА_1 проживає разом з бабусею, дідусем, тіткою, ОСОБА_9 , чоловіком та сином тітки за адресою: АДРЕСА_3 . Дана квартира чиста, прибрана, облаштована необхідними меблями та побутовою технікою.
ОСОБА_1 займає окрему кімнату, забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку. Під час обстеження дівчинка повідомила, що у березні 2024 року її мати зібрала свої речі та пішла у невідомому напрямку, залишивши на неї молодшу сестру. Через декілька днів вона повернулась, забрала сестру та знову зникла. Коли тітка та бабуся дізнались, що ОСОБА_1 залишилась сама, то запропонували їй переїхати жити до них. Дівчинка розповіла, що її мати, протягом тривалого часу, зловживає алкоголем та веде аморальний спосіб життя. Іноді мати їй телефонує, зазвичай у нетверезому стані, та починає її в усьому звинувачувати. Утримує ОСОБА_1 її тітка, оскільки мати коштів на утримання доньки не надає.
З метою надання відповідного висновку до суду, дане питання двічі було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної вмісті Києві державної адміністрації.
На засіданні Комісії, від 07 листопада 2024 року, були присутні ОСОБА_1 , її тітка та бабуся.
ОСОБА_1 (дитина), повідомила, що останні три роки мати дуже сильно зловживає алкоголем, не прибирала, не готувала їсти, не займалась її вихованням, часто залишала її саму або навіть залишала на неї молодшу сестричку. З березня 2024 вона проживає разом з хрещеною/тіткою, з якою у неї дуже теплі стосунки, тітка забезпечує її всім необхідним, допомагає у навчанні, мотивує.
ОСОБА_9 (хрещена дитини/тітка), підтвердила слова племінниці та зазначила, що з самого початку проживання її сестри з новим чоловіком, сім`я вела біль-менш нормальний спосіб життя. Коли вітчим пішов служити, мати дитини втратила усі межі і перестала займатись доньками. Тітка  повідомила, що коли вітчим дівчинки приходив нещодавно у відпустку, то проживав у свого дядька до якого тимчасово влаштовано молодшу сестричку ОСОБА_1 . Рідний батько жодної участі у житті доньки не приймає більше 10 років. Зі слів тітки, він мав надіслати до суду лист, у якому зазначити що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та з проханням розглядати справу у його відсутності, оскільки він був мобілізований.

ОСОБА_8 (бабуся дитини), підтвердила слова онуки та доньки.
Батьки дитини на засідання не з`явились. Напередодні мати телефонувала і повідомляла, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав і обіцяла бути присутньою на засіданні. Також вона підтвердила, що батько дитини був нещодавно мобілізований до лав ЗСУ та мала на меті надати комісії підтверджуючі документи. З початку розмови мати дитини казала, що батько проти позбавлення його батьківських прав та жодний лист до суду не писав, потім вона підтвердила, що він жодної участі у вихованні доньки не приймав, її життям не цікавився.
На засіданні Комісії, від 21 листопада 2024 року, були присутні мати дитини, ОСОБА_1 та тітка дівчинки.
Мати дитини, ОСОБА_4 , повідомила, що з лютого 2023 року почала зловживати алкоголем, занедбала квартиру і мала конфлікт з донькою, оскільки ОСОБА_1 відмовлялась ходити до школи та підключатись до онлайн уроків. Коли вона посварилась з колишнім чоловіком (батьком молодшої доньки), то забрала молодшу доньку і пішла з дому. Старшу, потім, забрала до себе тітка. Мати продовжувала спілкуватись з ОСОБА_1 , але потайки від своєї сестри. Останні роки два вона ніде офіційно не працює, іноді підробляє. Проживає, разом з співмешканцем, в орендованій квартирі. II співмешканець має інвалідність, отримує соціальні виплати та підробляє. Зараз вона не зловживає алкоголем, але може випити на свята. З її слів, останній раз вона вживала алкоголь два тижні тому, у день народження молодшої доньки, з колишнім чоловіком. Під час того, як вони «святкували», іменинниця була у родичів.
З приводу матеріального утримання доньки, мати повідомила, що кошти на її утримання не надавала жодного разу, була впевнена, що з донькою все гаразд, остільки та проживала з тіткою. Молодшій вона іноді щось відправляє (згадала про літні босоніжки).
Також, мати дитини підтвердила, що батько дитини жодної участі у її вихованні не приймає вже багато років.
ОСОБА_1 (дитина), повідомила, що її мати дуже сильно зловживала і не займалась її вихованням та вихованням молодшої доньки. Дівчинка розповіла історію про те, як у її молодшої сестрички була скарбничка. ОСОБА_1 помітила, що із скарбнички почали зникати кошти. Вона, повідомивши сестричці, переховала скарбничку. Ввечері до кімнати зайшла їх мати і почала вимагати кошти із скарбнички (зі слів матері, на цигарки), оскільки ОСОБА_1 відмовилась їх давати, між ними виникла лайка та бійка. У результаті цього, мати вигнала доньку із дому за десять хвилин до початку комендантської години. Навздогін мати викинула доньці, через вікно, її собаку. Дівчинка розповіла, що проживаючи з тіткою, зрозуміла важливість прибирання та необхідність навчання. Зараз вона отримує підтримку від тітки та бабусі, прибирає у кімнаті та сильно покращила своє навчання. З огляду на вищевикладене Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендувала суду позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо неповнолітньої доньки, ОСОБА_1 , 13».
При розгляді справи у суді першої інстанції вище вказані обставини були також підтвердженні і показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що свідчить про об`єктивність висновку органу опіки та піклування та встановлення дійсності та достовірності обставин, які викладені у вище вказаному висновку, а тому критичне оцінені його судом першої інстанції колегія суддів вважає не правомірним. 
Більше того, із пояснень неповнолітньої позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , а також листа директора Комунального закладу професійної освіти «Київський професійний коледж сфери послуг» М. Моторного вбачається, що відповідачка у справі ОСОБА_4 не тільки не змінила своє відношення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої позивачки, не приймає участі в обговоренні питань навчання дитини до закладу не зверталася. Питанням навчання дитини проявляють лише тітка ОСОБА_9 та бабуся ОСОБА_8 . 
Таким чином, ОСОБА_4 , як мати неповнолітньої позивачки без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунулася від належного виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, будь-яких пояснень щодо такої своєї поведінки суду не подала, не навела аргументів не виконання нею обов`язків щодо догляду, розвитку, піклування дитини, а також фінансового забезпечення.
Апеляційний суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Колегія суддів, дослідивши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивачки, саму неповнолітню позивачку та оцінивши її ставлення до виконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо неї, доходить висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дитини батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідачка упродовж тривалого періоду не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дочкою , не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, що є свідченням винної поведінки матері та свідоме нехтування нею своїми обов`язками.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 звертав увагу, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.
Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 Верховний Суд вказав, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідачки проти позбавлення її батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позову.
Даючи оцінку категоричній думці дитини, яка досягла такого віку і ступеню зрілості, за яких суд має ставитися серйозно до її думок, врахувавши найкращі інтереси дитини, а тому апеляційний суд погоджується з такою оцінкою думки дитини, яка в силу свого віку здатна усвідомлювати необхідність збереження чи розриву юридичного зв`язку з матір`ю.
З урахуванням того, що в силу статті 165 СК України дитина, яка досягла 14 років, має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні вказаного спору надаючи належну вагому оцінку думці дитини, враховує про пріоритет інтересів дитини над правами матері.
Таким чином, при вирішенні спору у цій справі суд апеляційної інстанції оцінивши надані позивачкою докази в їх сукупності та оцінивши її ставлення до вказаного спору, доходить висновку про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дитини, а тому наявні виключні обставини для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
У справі "Мамчур проти України" (рішення від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття "сімейне життя", і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі "Странд Лоббен та інші проти Норвегії", заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі "Хаддад проти Іспанії", заява № 16572/17).
У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
На думку суду, відповідачка могла і повинна була усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з дитиною, враховуючи її вік станом на 2024 рік, коли її контакт з матір`ю припинився, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від матері.
Саме бездіяльність відповідачки призвела до розриву зв`язків між нею і її дочкою, і таким чином, підштовхнула думку дитини проти неї, враховуючи негативну поведінку матері.
Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дитиною та матір`ю, що є найважливішою складовою поняття "сімейне життя", протягом тривалого часу і відсутність намагання матері відновити вказані зв`язку тому у колегії суддів, відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між матір`ю і дитиною негативно вплинуло на ці відносини.
Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини ОСОБА_1 не суперечить інтересам останньої, яка висловилася за такий результат вирішення спору, посилаючись на відсутність матері в її житті та виконання нею батьківських обов`язків.
Апеляційний суд зазначає, що за обставин цієї справи позбавлення відповідача батьківських прав здійснено згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням обставин цієї справи, а саме: тривалого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, відсутності будь-яких доказів участі матері у житті дитини, а також відсутності об`єктивних причин, що перешкоджали відповідачці виконувати свої обов`язки щодо дитини, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, поданої неповнолітньою ОСОБА_1 про наявність виключних обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки - позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені неправильного застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.
Керуючись ч.2 ст. 164 СК України, ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 рокув частині відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована      АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 лютого 2026 року. 

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв