ЄУН 211/10843/25
Номер провадження 2/211/1483/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(заочне)

07 січня 2026 року Довгинцівський районний суд міста КривогоРогу Дніпропетровської області за головуванням судді Гонтар А.Л., з участю секретаря судового засідання Землякової Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 16 вересня 2025 року звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі, ОСОБА_2 вона перебуває в шлюбі, який зареєстровано 25 вересня 2010 року, актовий запис № 258.
Від шлюбу вони мають малолітню дитину, ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як стверджує позивач, подружнє життя між нею та відповідачем не склалося. Почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, що існували між ними раніше, назавжди зникли. Спільне господарство вони не ведуть, шлюбні стосунки фактично припинені. Спору щодо розподілу спільного нажитого майна не має. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб. Відповідач має власні джерела доходів, а отже як батько не лише може, але й зобов`язаний надавати допомогу на утримання спільної дитини. За відсутності добровільної згоди відповідача щодо способу та розміру його участі в утриманні спільної дитини, за захистом своїх прав позивач змушена звернутися з відповідним позовом до суду.

Відтак, ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частина заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
30 вересня 2025 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати одноособово суддею в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про що винесено відповідну ухвалу.
Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень.
Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов потрібно задовольнити за таких обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст.5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, з огляду на імперативні вимоги ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У статті 7 Сімейного кодексу України (далі-СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
Так, згідно з ч. 1, 7-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні стосунки регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу ї їматері, батька або у твердій грошовій суміза вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (набула чинності для України 27.09.1991) передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першо чергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції проп рава дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд звертає увагу на стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`ята матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність н аправі власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів,в иключних прав а результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму дляп рацездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім дляз абезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідногов іку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Як передбачено у ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповіднодо закону, якщо платникі одержувач аліментів недомовилися про інше.За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Судом встановив, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , який видано у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25 вересня 2010 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 258. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_1 (а.с. 7).
Позивач та відповідач мають дитину: ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.10.2011, який видано у відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 410 (а.с.7 звороттний бік).
Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08 квітня 2022 року № 3234-7000877362 ОСОБА_3 має фактичне місце перебування за адресою АДРЕСА_1 , законний представник, що супроводжує малолітню дитину ОСОБА_1 (а.с.9).
Як зазначила позивач у позовній заяві, відповідач має власні джерела доходів, а отже як батько не лише може, але й зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини.
Отже, суд вважає, що розмір аліментів на одну дитину заробітку (доходу) платника аліментів повиненн бути 1/4 частина, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
В силу приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
З огляду на викладені обставини, суд висновує про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів.
Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд висновує таке.
Так, згідно з ч. 1, 6 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
У частині першою статті 24СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. (ч. 3, 4 ст. 56 СК України).
Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося. Почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, що існували між ними раніше, назавжди зникли. Спільне господарство ними не ведеться, шлюбні відносини фактично припинені. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Позивач вказує, що збереження шлюб з відповідачем буде суперечити її інтересам.
Відповідач жодним чином заявлені до нього позовні вимоги про розірвання шлюбу не спростував.
Зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу матиме ознаки примушування до шлюбу, що є недопустимим.
Відтак, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що треба задовольнити.
З огляду на вищевикладені обставини, суд висновує про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.
Відповідно до вимог п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Позивач при пред`явленні позову до суду сплатила судовий збір в сумі 1211,20 гривень (а.с. 1).
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Однак, вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивач не заявила. Тому суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.5Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з огляду на задоволення позову у частині стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
На підставі статей 7, 24, 105, 112, 141, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, статті 5 Закону України "Про судовий збір", керуючись статтями 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів- задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Дружківка Донецької області та ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Дружківка Донецької області, який було зареєстровано 25 вересня 2010 року у відділу реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області , актовий запис № 258.
Стягнути з ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення у частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави.
Позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище " ОСОБА_5 ".
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 07 січня 2026 року.

Суддя А.Л.Гонтар