Справа № 351/739/25 
Провадження № 22-ц/4808/37/26 
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М.М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Максюти І. О., Пнівчук О. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Мотальової-Кравець Валерії Юріївни на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Калиновського М. М. в місті Снятині, у справіза позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 10 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 8896118, згідно з умовами якого відповідачка отримала 3000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
Вказаний договір було підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. Після цього укладений договір було розміщено в особистому кабінеті останньої. Кредитні кошти відповідачка отримала на рахунок платіжної картки шляхом безготівкового переказу.
25 червня 2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, згідно із умовами якого позивач є новим кредитором за кредитним договором № 8896118 від 10 лютого 2024 року.
Сума заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором становить 10665 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 7155 грн; прострочена заборгованість за комісією – 510 грн.
Позивачем було надіслано відповідачці письмову претензію про необхідність погашення кредитної заборгованості, однак остання жодним чином не відреагувала на таку.
Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8896118 від 10 лютого 2024 року в сумі 10665 грн, а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 8896118 від 10 лютого 2024 року в розмірі 10 155 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 306,56 грн.
В решті позову відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Мотальова-Кравець В. Ю. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на ненадання судом належної оцінки обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що на час укладення сторонами спірного кредитного договору діяла законодавча норма (частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»), яка передбачала, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а тому розмір відсотків за кредитним договором № 8896118 за період з 10 лютого 2024 року по 25 лютого 2024 року, тобто по строк кредитування, який становить 15 днів, повинен складати 450 грн. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припинилися після настання строку кредитування. Будь-які докази того, що позичальник ініціював продовження строку кредитування чи змінив дату повернення всієї суми кредиту, у матеріалах справи відсутні, а отже, нарахування процентів після закінчення строку кредитування є неправомірним. Позивач мав право на застосування механізму, передбаченого статтею 625 ЦК України, однак, таких вимог ним заявлено не було.
Враховуючи викладене, представник апелянтки уважає, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 8896118 від 10 лютого 2024 року становить 3960 грн, з яких 3000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 450 грн – заборгованість за процентами; 510 грн – комісія.
За таких обставин, просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» – Гончаренко Ю. А. через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу.
Поданий відзив потрібно залишити без розгляду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Частинами першою та другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк можу бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня одержання копії цієї ухвали. Зазначену ухвалу суду разом із апеляційною скаргою надіслано ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 21 жовтня 2025 року та цього ж дня доставлено до електронного кабінету о 1:19:09 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Відзив подано через систему «Електронний суд» 13 листопада 2025 року та у такому не наведено будь-яких обґрунтувань щодо причин пропуску строку на вчинення процесуальної дії – подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, а тому у задоволенні вимоги про поновлення такого строку необхідно відмовити, а поданий відзив – залишити без розгляду. 
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
10 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 251282 було укладено електронний договір про споживчий кредит № 8896118.
За умовами кредитного договору, розмір кредиту становить 3000 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 10.02.204 і складається з пільгового та поточного періоду. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 25.02.2024. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 25.05.2024.
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 954 грн, які нараховуються за ставкою 2,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 6210 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.
Відповідно до платіжного доручення 122614583 від 10 лютого 2024 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. Призначення платежу - кошти згідно договору 8896118.
25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 8896118 від 10 лютого 2024 року.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 25 червня 2025 року до договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25 червня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором на загальну суму 10665 грн, з яких 3 000 грн – залишок по тілу кредиту, 7155 грн – залишок по відсотках, 510 грн – залишок по комісії.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Частиною першою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт укладення 10 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 8896118 в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також факт відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги за вказаним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 7155 грн є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Водночас суд виснував, що умови договору про нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 510 грн є нікчемними, а тому задоволенню не підлягають. 
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд стягнув із відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2306,56 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Мотальова-Кравець В. Ю. подала апеляційну скаргу. У прохальній частині апеляційної скарги просила суд скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Проте у мотивувальній частині скарги зазначила, що розмір заборгованості відповідачки за спірним договором становить 3960 грн, з яких: 3000 грн – тіло кредиту; 450 грн – проценти за користування кредитом; 510 грн – комісія. 
Тобто виходячи зі змісту апеляційної скарги представник ОСОБА_1 фактично не погоджується із рішенням суду лише в частині визначення суми заборгованості за процентами та визнає комісію, проте враховуючи, що суд першої інстанції відмовив у стягненні такої, а суд апеляційної інстанції не може погіршити становище сторони, яка оскаржує рішення суду, апеляційний суд не переглядає рішення суду в частині відмови у стягненні із відповідачки на користь позивача комісії.
В обґрунтування апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом розміру заборгованості за процентами представник апелянтки посилається на те, що на час укладення сторонами спірного кредитного договору діяла законодавча норма (частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»), яка передбачала, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а тому розмір відсотків за кредитним договором № 8896118 за період з 10 лютого 2024 року по 25 лютого 2024 року, тобто по строк кредитування, який становить 15 днів, повинен складати 450 грн.
Колегія суддів частково погоджується із такими доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Законом України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 %.
Водночас пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зі змісту підпункту «а» пункту 7 частини першої статті 32 Закону України «Про законотворчу діяльність» встановлено, що перехідні положення нормативно-правового акта - це порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом.
Тобто, вимоги пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
Водночас у справі, що переглядається, електронний договір про споживчий кредит № 8896118 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено 10 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати денну процентну ставку лише у розмірі 1 %, про що правильно зазначено у апеляційній скарзі.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що строк кредитування за умовами договору становить 15 днів. 
Так, відповідно до умов договору, строк, на який надається кредит (строк кредитування) – визначений п. 1.3 договору період часу, протягом якого позичальник може правомірно користуватися кредитом, що скаладється із пільгового і поточного періодів. 
Пільговий період – строк, що настає з дати видачі кредиту, згідно п. 1.3 та завершується у визначену п. 1.3.1 договору дату (рекомендовану дату платежу). Під час дії цього періоду, проценти за користування кредитом можуть, якщо це передбачено умовами договору, нараховуватися за зниженою відсотковою ставкою. З дати завершення пільгового періоду строк виконання зобов`язання позичальником вважається таким, що настав і триває протягом поточного періоду. 
Поточний період – строк, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується у визначену п. 1.3.2 договору дату (дату остаточного погашення заборгованості). Протягом дії цього періоду проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою. З завершенням поточного періоду спливає строк кредитування за договором.
Пунтом 1.3. договору передбачено, що кредит надається загальним строком на 105 днів з 10.02.2024. Пільговий період складає 15 днів та завершується 25.02.2024, а поточний період складає 90 днів і закінчується 25.05.2024.
Зміст вказаних положень договору свідчить про те, що строк кредитування становить 105 днів та складається з пільгового та поточного періодів, протягом яких застосовуються знижена та стандартна процентні ставки. Отже, строк кредитування згідно із умовами договору закінчився 25 травня 2024 року та саме з цієї дати кредитодавець припинив нараховувати відсотки за користування кредитом.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем правильно визначено строк кредитування, однак застосовано денну процентну ставку у розмірі більшому, ніж це передбачено нормами законодавства, на що не звернув суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд з метою встановлення дійсного розміру заборгованості за процентами уважає за необхідне здійснити перерахунок такої, виходячи з із встановленого частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки – 1 %. На підставі наведеного, розмір заборгованості за процентами у цій справі становить 3150 грн (3000 (тіло кредиту) х 1% (розмір процентної ставки) х 105 (кількість днів у періоді). Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 6150 грн (3000 (тіло кредиту) + 3150 грн (заборгованість за процентами)).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги та змінити рішення суду в частині визначення суми заборгованості за договором про споживчий кредит № 8896118 від 10 лютого 2024 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 6150 грн заборгованості за договором про споживчий кредит № 8896118 від 10 лютого 2024 року (3000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3150 грн – заборгованість за процентами). 
Розподіл судових витрат
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 57,66 %, розподіл судового збору у суді першої інстанції, підлягає зміні: з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1396,75 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 2422,40*57,66%). У свою чергу з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2073,69 грн (тобто в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено – 3633,60*57,07%).
Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд уважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1  676,94 грн судового збору (2073,69 грн – 1396,75 грн).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мотальової-Кравець Валерії Юріївни задоволити частково.
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2025 року в частині визначення суми заборгованості за договором про споживчий кредит № 8896118 від 10 лютого 2024 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 6150 гривень заборгованості за договором про споживчий кредит № 8896118 від 10 лютого 2024 року.
Розподіл судових витрат змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 676,94 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  І. О. Максюта
О. В. Пнівчук