КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/565/22 Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
Провадження №22-ц/824/1718/2026  Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кривов`яза Андрія Петровича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивачі  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 в якому просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 610 919,33 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
В обгрунтування позову зазначали, що 10.03.2018 близько 19 год. 10 хв. ОСОБА_4 , кepyючи автомобілем «KIA» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської, біля буд. 24-А у м. Києвi вiд вул. Дніпровської в бік вул. Полярної, не врахував дорожньої обстановки та не обрав безпечної швидкості руху, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, в результаті чого допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини, де зіткнувся із насипом піску. Після чого автомобіль марки «KIA» д.н.з. НОМЕР_1 став некерованим та в подальшому здійснив наїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Lexus» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2021 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №120 181 000 500 019 32 від 13.03.2018 за ч. 1 ст. 286 КК України - закрите.
ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Lexus» д.н.з. НОМЕР_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.03.2018 був пошкоджений транспортний засіб позивачки ОСОБА_3 , що заподіяло останній матерiальну шкоду. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності №349-ф/18 від 10.03.2018 про визначення вартості матеріального збитку, станом на 10.03.2018 рік він складає 606 195,33 грн.
Крім цього, ОСОБА_3 понесені витрати на евакуатор у розмірі 880,00 грн та 980,00 грн та зберігання автомобіля на штраф майданчику у розмірі 864,00 грн.
Отже, загальна вартість завданих ОСОБА_3 матеріальних збитків, що підлягає відшкодуванню вiдповiдачем ОСОБА_1 складає 610 919,33 грн.
Крім того, позивачам ОСОБА_3 і ОСОБА_2 внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, розмір грошової компенсації за яку становить 100 000 грн кожному.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000 грн - завданої моральної шкоди; 500 грн - сплаченого судового збору, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 610 919,33 грн - в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, 2 000 грн - завданої моральної шкоди, 6 129,19 грн - сплаченого судового збору.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.09.2023 заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Карандашова Я.О. про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду в цій справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 80 000, 00 гривень - завданої моральної шкоди; 800,00 гривень - судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 : 311 942, 16 гривень завданої матеріальної шкоди; 5 000,00 гривень моральної шкоди; 1 000,00 гривень витрат на проведення оцінки майна; 3 179, 42 гривень судового збору. В іншій частин позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кривовяз А.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнутої матеріальної шкоди до 211 942,16 грн, а в частині вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином своє рішення не мотивував та залишив поза увагою доводи відповідача щодо наявності у нього на момент ДТП чинного полісу обов`язкового страхування його цивільно-правової відповідальності, а також відсутність будь-яких доказів понесення позивачами моральної шкоди та доказів на підтвердження її розміру.
Вказує, що вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції не застосував норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст. 26-1 Закону, відповідно до якої страховиком (у випадках, передбачених підпунктами г і г пункту 41.1 та пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.
Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що у своїй позовній заяві позивачі зазначили в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», разом із тим, позивачі не вказували, чи звертались вони до цієї страхової компанії, чи отримали відшкодування та якщо так, то в якому розмірі.
За змістом оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції з незрозумілих причин взагалі не зазначає Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» як учасника справи.
В свою чергу, відповідач в ході розгляду справи надав суду докази наявності діючого на момент ДТП полісу обов`язкового страхування його цивільно-правової відповідальності саме ПрАТ «Київський страховий дім».
Скаржник вказує, що судом першої інстанції наведені обставини проігноровано та не застосовано у даній справі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені зокрема у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17) про те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є саме страховик завдавача шкоди (постанови ВПВС від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15, від 19 червня 2019 року у справі № 456/4621/16, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин приписи статті 1194 ЦК України та статті 22, 28-30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок чого зроблено помилковий висновок про стягнення з відповідача різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП у розмірі 311 942,16 грн.
Зважаючи на те, що станом на момент виникнення ДТП страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілого складав 100 000,00 грн, на переконання скаржника, загальна сума матеріальної шкоди повинна, як мінімум, бути зменшена на суму страхового ліміту.
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечували проти її задоволення. Зазначили, що позивач ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження другого ступеню, що підтверджено належними доказами у справі, отримав душевні та тілесні страждання, психологічні проблеми та депресію, декілька місяців не міг працювати. Позивач ОСОБА_3 залишилась без автівки, отримала стрес, депресію, страх сісти за кермо.
Вказують, що за весь період розгляду справи позивачі не отримали від відповідача жодної гривні, від страхової компанії також.
Просили апеляційний суд врахувати зазначене.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кривов'яз А.П. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повній мірі.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2018 року, близько 19 год. 10 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «KIA» модель «SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської. біля буд. № 24-А у м. Києві від вул. Дніпроводської в бік вул. Полярної, не врахувавши дорожньоi обстановки та не обрав безпечної швидкості руху, чим грубо порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, в результаті чого допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини, де зіткнувся із насипом піску. Після чого автомобіль марки «KIA» модель «SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_3 став некерованим та в подальшому здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «LEXUS» модель «RX-350» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку.
В наслідок вказаної ДТП позивачу ОСОБА_2 , як водію автомобіля «LEXUS» д.н.з. НОМЕР_2 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Причиною вказаної ДТП та заподіяння позивачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень стало порушення відповідачем п. 12.1 ПДР України.
Відомості за вищевказаним фактом ДТП було внесено до ЄДРСР та розпочато кримінальне провадження № 12018100050001932 від 13.03.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_1 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспорним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, квалiфiковано за ч. 1 ст. 286 КК України.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 направлено до Оболонського районного суду м. Києва.
29.11.2021 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 12018100050001932 від 13.03.2018 року за ч. 1 ст. 286 KK України закрито.
Цивільні позови ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_3 зазначає про те, що кримінальним правопорушенням внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу марки «LEXUS» модель «RX-350» д.н.з. НОМЕР_2 ,їй завдано матеріальних збитків.
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 №349-ф/18 про визначення вартості матеріального збитку, завданого 10.03.2018 власнику транспортного засобу «LEXUS» д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 10.03.2018 рік вартість відновлювального ремонту складає 834 656,72 грн, ринкова вартість - 606 195,33 грн, тобто вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля (а.с. 11-13).
Як вбачається зі звіту №1823-Ф/25 про оцінку вартості транспортного засобу складеного ФОП ОСОБА_5 ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «LEXUS» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 10.03.2018 складає 294 253,17 грн.
З наданої відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит представника позивачів вбачається, що відповідно до інформації, внесеної до ЦБД МТСБУ щодо транспортного засобу «Kia Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.03.2018, укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/ 410717 ПрАТ «Київський страховий дім».
Інформації про здійснення виплати страхового відшкодування страховиком чи МТСБУ за договором № АМ/ 410717 не виявлено.
Задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 1167, 1187, 1192 ЦК України, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 , який є винуватцем ДТП, різниці між вартістю автомобіля до і після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 311 942,16 грн.
Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).
Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
У даній справі встановлено та не заперечувалось сторонами, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Київський страховий дім» на підставі полісу цивільної відповідальності №АМ410717 від 31.05.2017 року (том 1 а.с. 74).
13 березня 201 року ОСОБА_6 , власник застрахованого транспортного засобу KIA SPORTAGE д.н.з. НОМЕР_1 , повідомив ПрАТ «Страхова компанія «Київський страховий дім» про страховий випадок - ДТП, яке мало місце 10 березня 2018 року (а.с. т. 1 а.с. 73)
Відповідно до повідомлення, опублікованому на офіційному веб-сайті ПрАТ «Київський страховий дім», «Загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10.08.2018 року прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами (за рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім»). (Протокол загальних зборів акціонерів №37 від 10.08.2018р.)».
Статтею 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону № 1961-IV).
Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону № 1961-IV.
Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.
Положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.
Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами.
Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.
У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.
Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Отже, припинення ПрАТ «Київський страховий дім» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Поряд із цим, звертаючись до суду з даним позовом, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не надали доказів, підтверджуючих звернення до ПрАТ «Страхова компанія «Київський страховий дім» за виплатою страхового відшкодування, отримання страхового відшкодування та його розміру або ж відмови страхової компанії у такій виплаті.
Зважаючи на те, що на момент виникнення ДТП страховий ліміт за шкоду, завдану майну потерпілого відповідно до вимог Закону № 1961-IV складав 100 000 гривень, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що загальна сума стягнення з відповідача матеріальної шкоди повинна бути зменшена на суму страхового ліміту.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не застосував до спірних правовідносин приписи статті 1194 ЦК України, статей 22, 28-30 Закону № 1961-IV, внаслідок чого зробив помилковий висновок про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 311 942,16 грн.
Відповідно, рішення суду першої інстанції у цій частині зміні, шляхом зменшення стягнутої з відповідача суми до 211 942,16 грн.
Поряд із цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачів відшкодування моральної шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2005 р.), розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин, зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено порушення права позивача ОСОБА_3 , як власника, які закріплені в статті 41 Конституції України (кожний мас право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю; нiхто не може бути незаконно позбавлений права користування).
Оцінивши зібрані по справі докази, встановивши обставини справи, суд першої інстанції, прийняв до уваги, що позивачу було завдано майнової шкоди, врахувавши глибину і тривалість душевних страждань, що пов`язані з пошкодженням майна позивача ОСОБА_3 дійшов обгрунтованого висновку про компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, які повинні бути стягнуті на її користь з відповідача.
Крім того, судом встановлено на підставі зібраних по справі доказів, що позивачу ОСОБА_2 внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження та порушено його звичайний спосіб життя.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості,  з урахуванням обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких потерпілий зазнав, характеру немайнових втрат, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адекватною компенсацію моральної шкоди є сума в розмірі80 000 грн, що підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_2 . 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду в цій частині не спростовують, з огляду на вказане, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кривов`яза Андрія Петровича задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року - змінити в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, зменшивши її розмір до 211 942 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот сорока двох) гривень 16 коп., а також в частині стягнення судового збору, зазначивши що до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає судовий збір в розмірі 2 179 (дві тисячі стосімдесят дев'ять) гривень 42 коп.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.