Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2026 р. № 520/25563/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Національної академії Національної гвардії України, в якому просить суд: 
1. визнати протиправною бездіяльність Національної академії Національної гвардії України з невиплати ОСОБА_1 добових за відрядження з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023;
2. стягнути з Національної академії Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 суму добових за відрядження в розмірі 134100 грн. (сто тридцять чотири тисячі сто гривень).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не виплачено суму добових за відрядження з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023.
Ухвалою суду від 06.10.2025 після усунення недоліків прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без виклику учасників справи.
Відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з веденням бойових дій на території Харківської області та постійного обстрілу міста Харкова зокрема, з метою створення безпечного освітнього середовища і належного виконання Академією службових завдань, командуванням Національної гвардії України визначено місцями тимчасового розташування Національної академії Національної гвардії України м. Золочів (Львівська область) та АДРЕСА_1 . Особовий склад гуманітарного факультету знаходився у АДРЕСА_1 . Зазначив, що вказані міста не є новим місцем служби ОСОБА_1 так як, місце служби не змінювалося, ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Академії. Це було переміщення для забезпечення збереження життя та здоров`я особового складу Академії та забезпечення навчального процесу для випуску майбутніх офіцерів до військових частин Національної гвардії України. Таким чином в період, охоплений позовною заявою, позивач перебував у місцях тимчасового розміщення Академії, в які був переміщений у зв`язку із необхідністю організації освітньої діяльності Академії по-за межами районів ведення бойових дій, до яких в ці періоди входило місто Харків. Тобто, ОСОБА_1 не перебував у розпорядженні посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), адже він не перебував у відряджені, а був на їх території, як на місці тимчасового розташування Академії і підпорядковувався командуванню Академії. З огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні підстави для виплати позивачу суми добових за відрядження з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно приписів ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 проходив службу у Національній академії Національної гвардії України з 01.09.2014 по 23.08.2023. В період з 2022 по 2023 роки перебував на посаді першого заступника командира батальйону – начальник штабу. 
23.08.2023 року позивач виключений зі списків особового складу у зв`язку з подальшим проходженням служби у в/ч НОМЕР_2 НГУ, що вбачається з копії наказу від 23.08.2023 №248.
Під час проходження служби наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 09.04.2022 № 83 (по стройовій частині), ОСОБА_1 відправлено у службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 . 
Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 14.12.2022 № 356 (по стройовій частині), ОСОБА_1 прибув зі службового відрядження. 
Відповідно до інформації у посвідченні про відрядження №2083 від 18.12.2022, ОСОБА_1 відряджено до навчального центру імені ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ). 
Згідно з наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 30.06.2023 № 190 (по стройовій частині), ОСОБА_1 прибув зі службового відрядження. 
Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 01.07.2023 № 191 (по стройовій частині), ОСОБА_1 вважається таким, що перебуває у місцях тимчасового розташування (м. Золочів, Львівська область) з 01.07.2023. 
Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 20.08.2023 № 245 (по стройовій частині), ОСОБА_1 вибув із місця тимчасового розташування (м. Золочів, Львівської області). 
Згідно з наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 21.08.2023 № 246 (по стройовій частині), ОСОБА_1 прибув зі службового відрядження.
Позивач звернувся до відповідача через адвоката з питання відшкодування витрат на відрядження з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023.
Проте, листом відповідача від 11.08.2025 року повідомлено про ненадходження відповідних документів до фінансового відділу НАНГУ з метою вчинення означених дій та відмовлено у виплаті витрат на відрядження за період з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023. 
Копіями посвідчень про відрядження від 09.04.2022 № 416, від 18.12.2022 № 2083, від 20.08.2023 № З-46 підтверджено відрядження позивача у період з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023.
Отже, витрати на відрядження відповідачем позивачу не були відшкодовані, як на час його служби, про що сам відповідач і вказує, так і на час виключення позивача зі списків особового складу , що вбачається з копій наказу та карток грошового забезпечення. 
Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Щодо посилання відповідача на порушення строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 з огляду на неподання позивачем до суду заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права та враховуючи положення ст. 122, 123 КАС України, позовну заяву залишено без руху.
Позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подано заяву, в якій він просив поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду та визнати причини його строку поважними.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без виклику учасників справи.
Викладені відповідачем обґрунтування у відзиві на позов, висновок суду про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом не спростовують, а тому суд здійснює розгляд даної справи по суті.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Національна академія Національної гвардії України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами командувача Національної гвардії України, іншими правовими актами. Відповідно до Статуту Національної академії Національної гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2014 № 614 (у редакції наказу МВС України від 13.01.2017 № 11), Національна академія Національної гвардії України (далі – Академія) є вищим військовим навчальним закладом державної форми власності, підпорядковується Головному управлінню Національної гвардії України та знаходиться у сфері управління МВС України. 
Основною метою діяльності Академії є освітня діяльність, спрямована на підготовку курсантів (слухачів), ад`юнктів, докторантів для подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України за державним замовленням, а також студентів на умовах контракту, відповідно до Переліку галузей знань та спеціальностей. 
Основними структурними підрозділами Академії є факультети, кафедри, наукова бібліотека та територіально відокремлені структурні підрозділи. Іншими – навчально-методичний і науково-дослідний центри, лабораторії, центри, відділи, лікувально-профілактичні та інші структурні підрозділи. 
У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 IX (з подальшими змінами), в України введено воєнний стан, який триває і в теперішній час. 
Як зазначає відповідач у відзиві на позов, з веденням бойових дій на території Харківської області та постійного обстрілу міста Харкова зокрема, з метою створення безпечного освітнього середовища і належного виконання Академією службових завдань, командуванням Національної гвардії України визначено місцями тимчасового розташування Національної академії Національної гвардії України м. Золочів (Львівська область) та АДРЕСА_1 . Особовий склад гуманітарного факультету знаходився у АДРЕСА_1 . 
Отже, вказані вище міста не є новим, постійним місцем дислокації Академії та не є новим місцем служби ОСОБА_1 так як, місце служби не змінювалося, ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Академії. 
Вказане переміщення відбулось для забезпечення збереження життя та здоров`я особового складу Академії та забезпечення навчального процесу для випуску майбутніх офіцерів до військових частин Національної гвардії України. 
У спірних правовідносинах, документальне підтвердження перебування ОСОБА_1 за вказаний у позовній заяві період в місцях тимчасового розташування Академії підтверджується наказами начальника Національної академії Національної гвардії України від 09.04.2022 № 83, від 14.12.2022 № 356, від 30.06.2023 № 190, від 01.07.2023 № 191, від 20.08.2023 № 245, від 21.08.2023 № 246 та посвідченнями про відрядження від 09.04.2022 № 416, від 18.12.2022 № 2083, від 20.08.2023 № З-46.
Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження визначено Інструкцією про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі - Інструкція - № 105).
Пунктами 10 та 11 Інструкції № 105 визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).
Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.
За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.
Час перебування в дорозі, за який провадиться виплата добових під час відрядження, визначається за діючим розкладом руху залізничного, водного та повітряного транспорту, враховуючи час затримки відрядженого в дорозі з причин, які від нього не залежать, і час на пересадки.
Причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є хвороба, що позбавила його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні підтверджуватися відповідними документами.
Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця проходження служби, що зараховуються як два дні.
При відрядженні військовослужбовця строком на один день або в таку місцевість, звідки військовослужбовець має змогу щодня повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу.
Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.
За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.
За приписами пунктів 17-18 Інструкції № 105 відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.
Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Якщо військовослужбовець отримав аванс на відрядження і не виїхав, він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси зазначені кошти.
Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, документів в оригіналі, що підтверджують факт проживання (надання послуг з розміщення), отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.
В свою чергу, особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України у відрядження врегульовані Інструкцією про особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України в службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністра внутріщніх справ України від 18.07.2017 № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 975/30843 (далі – Інструкція). 
Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції, військовослужбовцю, який направляється у відрядження, видаються: 1) посвідчення про відрядження; 2) грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення та добові витрати. 
Відповідно до п. 31 Розділу ІІ Інструкції, військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, у розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.
Відповідно до п. 32 Розділу ІІ Інструкції, на наступний робочий день після повернення з відрядження військовослужбовець повинен до 10.00 год. прибути до підрозділу, відповідального за ведення обліку особового складу, для доповіді про прибуття з відрядження та проставляння в посвідченні про відрядження відповідної відмітки.
З наведеного слідує, що підставою для виплати суми витрат на відрядження є подання військовослужбовцем звіту про понесені витрати разом із оригіналами документів, що підтверджують понесення таких витрат.
Разом з цим, суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, позивач звертався до відповідача із відповідною заявою про виплату спірних сум грошових коштів разом із оригіналами документів, що підтверджують понесення таких витрат.
Будь-яких звітів та довідок про понесені добові витрати до суду надано не було. 
А відтак, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача добових витрат на відрядження в межах України задоволенню не підлягають.
До того ж, відповідно до п. 1 розділу ІV Інструкції, за час відрядження, у тому числі й за час перебування в дорозі, за військовослужбовцем зберігається належне йому за встановленими нормами грошове забезпечення. 
Проте відповідно п. 22. розділу ІV Інструкції, не відшкодовуються військовослужбовцю добові витрати в разі забезпечення його в місці відрядження харчуванням за рахунок держави відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту».
У даному випадку позивач під час проходження служби у Національній академії Національної гвардії України у період дії воєнного стану перебував на продовольчому забезпечені за рахунок держави, у тому числі, і в місцях тимчасового розташування.
З огляду на викладене, підстави для виплати позивачу добових витрат на відрядження в межах України з 09.04.2022 по 14.12.2022, з 18.12.2022 по 30.06.2023, з 20.08.2023 по 21.08.2023 – відсутні.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, тому що не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).
Повний текст рішення виготовлено та підписано - 06.02.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці, а також з урахуванням наявності сталого енергозабезпечення та Інтернет з`єднання, безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко